143 
af færre og færre saadanne, alt efter deres aftagende Størrelse. 
Iøvrigt kan med Hensyn til Enkeltheder ved Æggenes Udvikling 
henvises til Stuhlmanns Skildring. Ovariet fortsætter sig i histo- 
logisk Henseende uden skarp Grændse. umiddelbart i Ovidukten; 
Ovarialparenchymet synes at have forlænget sig noget bagtil ind i 
denne. 
FritlevendeUngerfra April 1884 af 45—51M m. Længde 
vise i Sammenligning med Fostrene en noget forandret Figur, idet 
Endetarmen er saa meget reduceret i Størrelse, at Kroppens største 
"Tykkelse falder bag Brystfinnerne; Pigmenteringen er meget smuk: 
Rygfinnen er plettet med mørke Tværbaand, Siderne mørke med et 
stærkere Zigzagbaand langs Midten, kantet foroven og forneden 
med lysere Pletter; Bugen og Gatfinnen ere ufarvede; den mørke 
Isseplet er bevaret. — Tarmen fandtes fuld af smaa Krebsdyr 
(Iso- og Amphipoder). Ovarie og Ovidukt forholde sig 
ganske som hos de største Embryoner. 
Uheldigvis har jeg ikke kunnet undersøge Mellemtrin mellem 
disse Unger og unge Fiske paa henimod et Kvarters Længde; de 
faa Mellemstadier, jeg har havt, vare nemlig alle Hanner. Men hos 
unge Hunner af omtrent et Kvarters Længde har jeg fundet Ovi- 
dukten forlænget ind mellem Urethra og Endetarmens bageste Del 
indtil ganske kort fra den ydre Overflade" mellem Gat og Urin- 
Papillen; her endte den blindt. Om det er normalt, at 
Gjennembruddet først finder Sted saa sent, eller om der i den Hen- 
seende findes større Variationer, ser jeg mig ikke i Stand til at 
afgjøre. : 
Til Kjønsaabningens Tilvejebringelse bidrager aabenbart Epi- 
dermis ikke; der ses nemlig ingen Indkrængning af denne imod 
Oviduktkanalens bageste Ende. Oviduktkanalen afsluttes som nogle 
uregelmæssig begrændsede Spalter i Vævet mellem Anus og Urethra. 
2. Hannerne. 
Som anført ere de Embryoner mandlige, som i Slutningen 
af September og Begyndelsen af Oktober endnu besidde parrede 
