276 
forlod han Petropavlavsk og efter at have besøgt Beringsøen, Kob- 
berøen, Aleuterne, Kodiak, Nordvestkysten af Amerika, Kalifornien, 
Ny Albion, Sandwichøerne, Marianerne, Manila, St. Helena og 
AÅscencion samt endelig Azorerne, overalt samlende Planter og . 
arbejdende som Naturforsker, naaede han I1ste August 1819 til 
England. g 
I Kjøbenhavn synes han at være bleven modtagen med Æres- 
bevisninger som den første danske Verdensomsejler; allerede 3de 
Juli 1818 var han bleven Ridder af Danebrog, og nu ved Hjem- 
komsten skrev f. Ex. Rhabek et Digt (Hesperus, I, S. 250): ,Til 
Verdensomsejleren M. Wormskiold, den 29de September”. 
Spørger man, om Wormskiold selv var helt uden Skyld i 
sin tragiske Skjæbne, maa man vist svare Nej. Han har aabenbart 
været en hidsig Natur, hvad han selv antyder i sine Breve baade 
fra Grønland og Kamtschatka, og dertil stædig; han har ikke villet 
give det ringeste efter, hvor han troede at være i sin Ret; han 
skriver selv, at der vel kunde være noget sandt i, hvad Kotzebue 
anførte, at han ikke kunde forliges. Men Livets Prøvelser virkede 
sikkert forædlende paa ham; han skriver hjem: ,,Mit Sind synes 
mig at have vundet i Styrke ved Gjenvordighederne fra den Ti, 
det har begyndt at lære at dæmpe Udbruddet af sin Hidsighed 
og at erkjende, at Modgang og Trængsel oftere ere en Guds Vel- 
signelse og bedre tjene Mennesket end det, som Sædvane belægger 
med Navn af Medgang og Lykke.” 
Da Chamisso ved sit Livs Aften udgav sin Rejsebeskrivelse 
og kaster Blikket tilbage paa Forholdet til Wormskiold, er han 
inderlig vel tilfreds med sig selv: ,,Jetzt kann ich, ein alter Mann, 
nach abgekihlter Leidenschaft und wiederholt eingesehenen Acten, 
Richter sein iber mich selbst und sprechen: ich war wirklich ausser 
Schuld.”  Chamisso har dog næppe lært sig selv saa godt at kjende 
og seet paa sit eget Jeg med- saa klart et Blik som Wormskiold. 
Medens Chamisso saaledes stiger op paa Templets Trappe 98 
for Verdens Øjne slaaer sig selv for Brystet, holder Wormskiold sig 
