53 



Primula chinensis Lindley. 



Denne Plante saaes hos os om Sommeren og blomstrer den 

 folgende Vinter; medens den afblomstrer, hæver efterhaanden 

 Mellemstokken sig iveiret; denne er sammensat af ikke udvik- 

 lede Stængelstykker*), der ere saa korte , at Bladene synes 

 umiddelbart at folge paa hinanden uden noget mellemliggende 

 Stængclstykke. Eftersom Mellemstokken voxer, falde Bladene af 

 nedenfra opad, hvorfor alle de tilbageblevne Blade efter Afblom- 

 stringen findes samlede omkring Endeknoppen. De have forskjel- 

 lig Stilling og Størrelse; de yderste, som for længe siden have 

 ophort med at voxe, indtage med deres 6 — 7 Tommer lange 

 Bladstilke en vandret Stilling; indenfor dem sidde de Blade, 

 hvis Væxt fornylig har ophort, i en næsten opret Stilling med 

 en ringe Heldning nedad; derefter aftage Bladene meget hurtigt 

 i Storrelse. De ældre Blade omgive altid med Bladskeden de 

 yngre. De yngste Blade, som kunne sees med det blotte 6ie, 

 staae midt i Endeknoppen og have endnu Bladpladens Rande 

 indrullede imod Midtnerven. Efter Afblomstringen har Mellem- 

 stokken Form af en omvendt Kegle, som har sit mindste Om- 

 fang nede ved Roden og er tykkest oppe ved Endeknoppen; 

 3 — 4 Aar gamle Mellemstokke kunne vel være lige tykke i en 



i 



Længde af nogle Tommer, men man vil dog altid finde, at den 

 nederste Deel af Mellemstokken, som er nærmest ved den op- 

 rindelige Rod, er tyndere end den o v rige Deel. 



Ved at betragte et Gjennemsnit af Mellemstokken, vise Pa- 

 renehymet og Karbundterne sig at være ordnede paa samme 

 Maade og at staae i samme Forhold til hinanden som i de 

 ungt) urteagtige, tofrobladede Stængler, der endnu voxe. Pa- 

 renchymet indtager den storste Deel; den Deel, som ligger 

 udenfor Karbundterne — Barkparenchymet — er ikke saa stærkt 

 udviklet som hos mange andre tofrobladede Mellemstokke; det 





) Stængelstykkerne imellem de fdrste Stængelblade ere undertiden mere 

 udviklede. 



