175 



væsenlligen have samme Charakteer, såa vil man dog ved en 

 noiagligere Sammenligning finde, at alle de storre naturlige Flo- 

 rer deels have sine ejendommelige Slægter, ja undertiden Under- 

 familier, deels visse Slægter, som der optræde med et overveiendc 

 Antal Arter og deels visse Arter, som ved Individernes Mængde 

 spille en vigtig Rolle. De slyngende Mendoncier ere saaledes 

 charakteristiske for Sydamerika, men mangle ganske i Mexico; 

 kun en enkelt Art overskrider Landtangen ved Panama , men 

 gaaer ikke over Vulkankjæden, som i Costa-Rica gjennemskjærer 

 Landet fra Vest til Ost og liig en hoi naturlig Skillevæg danner 

 en skarp Grændse for mange Planters Udbredning. Aphelan- 

 dreerne ere baade med Hensyn til Arternes og Slægternes Mængde 

 meget talrigere i Sydamerika; og Ebermaiera ? Lophostachys, 

 Schaueria og Leptostachya optræde i Brasilien i et stort Antal 

 Arter, medens de enten ganske mangle eller kun have en enkell 

 Repræsentant i den nordlige Hemisphære. Homotropium, Sta- 

 chyacanthus, Siphonacanthus, Stephanophysum, Ancylogyne, Gei- 

 someria, Lagochilium, Strobilorachis, Spirostigma, Stenostephanus, 

 Sebastiano-Schaueria, Harpochilus, Amphiscopia, Herpelacanthus, 

 Simonisia, Penstemonacanthus tilhore udelukkende Sydamerika*), 

 Antillernes Flora er fattig paa Arter af denne Familie, men 

 mangler ikke charakteristiske Former. Anlhacanthus tilhorer 

 8 saaledes næsten udelukkende denne Flora og er meget frem« 

 'i herskende baade ved Arternes og Individernes Mængde. Det er 



*) Acanthaceerne ere i Brasilien fordeclte paa folgende Maade mellem de 

 forskjellifre Underfamilier: 



Thunbergieæ .... 12 spec. 



Kelsonieæ 15 



Hygrophileæ 9 



Ruellieæ 106 



Baiierieæ i5 



Aphelandreæ .... 41 

 Gendaiusseæ .... 160 



Eranthemeæ lt 



Dicliptereæ .... 5 



374 spec. 



