21 



Art fremherskende ved Individernes Mængde i en meget hdiere 

 liggende (den alpine) Region. Det forste gjælder med Hensyn 

 lil Sydamerika — R. Sehomburgk fandt saalcdes i Guiana af 

 63 Myrtaceer, som tilhorer denne Flora, kun 2 Arter i den saa- 

 kaldte Myrte-Region — det andet Forhold finder derimod Sled 

 paa Java*), og 5 som i det Folgende vil sces, ogsaa paa Ånderne 

 i Ecuador. 



Den ovennævnte Deel af Sydamerika tæller neppe mindre 

 end 600 Arter af Myrtaceernes Familie. Fornemmelig ere Slæg- 

 terne Myreia og Eugenia**) meget rige paa Arter. Eugenia 

 cauiiflora og E. dysentherica (Cayatura kaldet) med spiselige 

 Frugter, erc meget almindelige i Catingaskovene. Her forekomme 

 ogsaa Psidium pigmeum, en 1 — 2' hoi Busk, med velsmageode 

 Bær. I Provindsen Chiqvitos ere paa mange Steder Myrtaceerne 

 de mest fremherskende Planter, medens paa andre Steder Cho- 

 nsia, Trithrinax og Cereer udgjore den væsentligste Bestanddeel 

 af Vegetationen. I Urskoven henhore Lecythideerne og fornemme- 

 lig Krukketræet (Lecythis Ollaria L.) — Sapucaya kaldet af Bra- 



) Her horer saaledes Lepiospermuni (toribundum tilligemed Agapetes vul- 

 garis til de Planter, som fornemmelig bestemme Vegetationens Phy- 

 siognomie i en Hoide afj 7500 til 10,000'. Førstnævnte har et ejen- 

 dommeligt Habitus; den lave knudrede Stamme deler sig i slangebug- 

 tede Grene, der danne en skjermformig Krone, hvor alle de smaae, læder- 

 agtige, Iysegronne, glindsende Blade ligge i samme lidt convexe Flade, 

 (cfr. Java von Franz Junghuhn V. I.) 



tt ) I de varmere Klimater er den tilbageskridende Jletamorphose meget 

 mindre fremtrædende ved den periodiske Foryngelse, som staaer i For- 

 bindelse med Aarstidernes Vexel, idet de nye Skudgenerationer som of- 

 test ikke vende tilbage til en lavere Bladdannelse, saa at Overgangsste- 

 det fra det ene Aarsskud til det andet kun bliver betegnet ved mindre 

 Blade (saaledes de nyhollandske og sydeuropæiske Myrter, cfr. Alexan. 

 Braun: Verjfmgung in der Natur). Fra denne Regel gjore flere brasi- 

 lianske Arter af Slægten Eugenia en Undtagelse, idet de nye Skud be- 

 gynde med flere Par skjælagtige Blade, der ganske svare til vore Træers 

 Knopskjæl. I en hdiere Bladregion gjor den tilbageskridende Metamor- 

 pbose sig gjældende paa en meget ioinefaldende Maade hos flere nyhol- 

 landske Slægter (Melaleuca, Callistemon, Beaufortia, Calothamnus) ved 

 de gjennemvoxede Blomsterstande. 



