35 



vore Kjokkenmoddinger det lil deres fuldkommen sikkre Tydning 

 nærmeste Materiale i Knokler fra lignende Affaldsdynger paa den 

 amerikanske Ostkyst. hvilke man heller ikke for nu havde skjænket 

 den Opmærksomhed, de fortjente. 



Da det Stuwitzske Fund ikke var offenliggjort, og, som oven- 

 for ytlret, kun var bekjendt for en engere Kreds af Naturforskere, 

 kom der saaledes fra to modsatte Sider Kjendsgjerninger for 

 Dagen, der nok kunde opfordre til, saavidt muligt, at forfcilge 

 denne mærkelige Fugls Skjæbne, og derved opklare den noget; 

 thi dens Historie maatte snart vise sig at være ikke saalidet 

 anderledes, end man sædvanlig har forestilt sig den. 



Saavidt Ornithologerne nemlig have indladt sig paa en Op- 

 fattelse af denne Fugls Historie og Udbredning, have de næsten 

 altid forestillet sig Forholdet saaledes , som om de Punkter, 

 hvorpaa Fuglen i det sidste Aarhundrede hoist sjeldent og enkelt- 



vis var seet (f. Ex. ved Shetlands- og Orkenoernes Kyster), eller 

 paa hvilke den vidstes endnu at yngle, men kun i meget smaa 

 Selskaber (Geirfugleskjærene ved Islands Sydkyst), vare de syd- 

 ligste Punkter i dens Udbredningskreds, og som om Fuglen havde 

 et storre Hjem og en videre Udbredning imod Nord, i de ark- 

 tiske Have og Havbugter*), navnlig ved Gronlands Ostkyst og ved 

 Spitzbergen, o. s.v., hen til hvilke Egne man mente, at den for en 



) Man sammenligne f. Ex. Temmincks Udtryk i Manuel d'Ornithologie (2<*-* 



partie p.940. 1820): „Il babite les plus hautes latitudes du globe, toujour 

 dans les regions couvertes de glaces; vit et se trouve habituellement sur 

 'es glaces flottantes du pole arctiqve dont il ne s'éloigne qu'accidentelle- 

 ment — commun au Groénland" — og næsten de samme Udtryk gen- 

 tager Ch. Dumont, Forfatteren af de ornilholog. Artikler i Dictionnaire 

 des se. naturelles, XLI p. 57. 1826. C. L. Bonaparte lader den beboe 

 „the arctic seas of both continents where it is almost constantly resident" 

 (Synopsis of the Species etc. . . . Annals of the Lyceiim of nat. hist. of 

 New-York. Vol II. 1828. p. 432), og Kayserling og Blasius (Wirbelth. 

 Europas. XC1) sætter ligeledes dens Hjem „im arktischenMeere"; Thiene- 

 mann, der selv paa andet Aar har levet ved den arktiske Kreds, lader den 

 nu kun yngle ved den os ubekjendte Ostkyst af Grønland, hvorfra de en- 

 kelte Individer ved Island skulle være nedkomne (Fortpflanzung der VAgfl 

 Europas. V. Abth. S. 57. 1838) o. s.v. 



3* 



