90 



meget let kunne komme, naar man betænker den Nod, i hvilken 

 6en ? paa Grund af dens særegne Stilling, bevisligen i det nævnte 

 Mellemrum blev bragt, og hvori en Klippeoe, af saa ringe Stor- 

 relse, saa langt fjernet fra alt Samkvem med en hjælpende Om- 

 verden, og derhos saavel til dette Oiemed, som til sin egen 

 betydelige Fuglefangst kun forsynet med en eneste Baad, ofte 

 maatte komme*). 



Med denne Macaulays Efterretning begynder altsaa den ikke 

 just lange Række af Iagttagelser om spredte eller tilfældig sete 

 Geirfugle, som vi kunne forfolge igjennem de engelske Ornitho- 

 logier; i et helt Aarhundrede har man vel nu og da ved Kysterne 

 af de skotske Ogrupper og ved Skotland, endog paa begge 

 Sider, ja undertiden ogsaa noget længere inrød Syd fanget 

 aldeles enkelte Fugle; men det hele Antal belober sig i dette 

 lange Tidsrum fra Macaulay 1764 til 1852 dog neppc til et 

 Dusin. Macgilliwray , som i sin history of british Birds, indi- 

 genous and migratory, Vol. V. 1852, har den fuldstændigste 

 Liste paa dem, kan kun bringe de ved Englands Kyster sete 

 eller dræbte Individer ialt op til ti, og han synes dog ikke at 

 have forbigaaet noget Exempel, som er omtalt i de andre engelske 



*) I den nævnte Mellemtid imellem begge Reiser, altsaa i to Generationer 

 omtrent, var Befolkningen svunden ind til mindre end Halvparten, fra 

 i80 til 80, og dermed allerede Kraften til planmæssig Fuglefangst meget 

 svækket. Af eenogtyve Familiefædre havde Smaakopperne 1724 (eller 



1730) kun ladet fire Hive; tre af Familiefædrene vare sendte ud paa 

 Fuglefangst til en anden Klippede og for Fangstens Skyld efterladte der 

 i nogle Dage, men imidlertid brod Sygdommen ud, saa at de ikke kunde 

 hjemhentes fra August indtil næste Mai, og i hele denne Tid maatte de 

 nære sig alene af indfangede og torrede Fugle: under saadanne Af- 

 spærringer paa Fuglederne, hvorpaa Martins og Macaulays Reiser inde- 

 holde flere Exempler og som saa let kunde indtræffe, naar den eneste 

 Baad, Oen eiede, kom til Skade eller blev odelagt, maatte Fuglefangsten 

 drives yderligere end ellers, og det baade paa Hovedoen, hvor Fruen- 

 timrene imidlertid selv dagligen maatte bjerge Fugle til Livets Ophold, 

 og paa Fuglebjergene, hvor Mændene vare afspærrede. Det forekommer 

 mig ikke usandsynligt, at saadanne Omstændigheder kunne have hav« 

 Indflydelse paa Fuglens Skjæbne her. 





