107 



mod samme ydre Livsforhold. Deri er der da heller ikke noget 

 unaturligt; thi h> ad or sædvanligere, ond at Europæerne overfore 



f 



deres Hjemstavns Benævnelser paa de nærmest tilsvarende Gjen- 

 stande, der mode dem i de nye, fremmede Egne*). 



Den samme Kilde, hvorved vi standsede Forfolgelsen af 



Pengvinnavnets Vandring, forer 



os heldigvis ogsaa til en hurtig 



Besvarelse af Sporgsmaalet om Navnets Afledning, hvilket vi 

 forelobigen havde udsat. Den i saa lang Tid efter Clusius gjen- 

 tagne Derivation af det latinske „pingvis" kan jo ikke længere fast- 



hold 



es , efterat 



dens historisk antagne Grundvold ved Beretnin- 



gerne i van Noordts Reisejournal er taget bort under den. At Clusius, 

 uagtet hans Kildes Forsikkring om det Modsatte, saa uforbehol- 



dent udtalte 



sit „a pingvedine , 



kan man kun forklare sig 



derved, at Udledningen af „pingviV alene forekom ham naturlig, 

 medens Benævnelsen ^Uvidhoved" til en Fugl, som ikke har 

 hvidt Hoved og ikke noget ioinefaldende Hvidt paa Hovedet, 

 naturligvis maatte forekomme ham aldeles urimelig, og visselig 

 ogsaa vilde være aldeles unaturlig, naar dette ikke var et over- 

 fort Navn, hvis oprindelige Betydning efter Ordene tillige kun 

 stod ret levende for Faa. Som Sagerne nu staae, synes ikke 



andet 



tilbage for os ; 



end for det forstc at antage Ordet for et 



walisisk**), og for det andet, indtil en ny og bedre Udvei viser 

 sig for os, at slutte os til den 



Udtydning, der i Begyn- 



del 



sen overraskede noget, men som dog er langt naturligere, 



*) Navnet n le Gorfou", som Brisson tilsidst hæftede generisk til den ene Form 

 af de sydlige vingetøseSvommefugle, og som var et af Sofarende meget 

 hyppigen brugt Udtryk, turde ogsaa have nogen Sammenhæng med ror 

 Geirfugls Navn paa Færoe og Englands Vestkyst: Garfugl. 



**) Da „Pengicai" a n fåres hos Temminck som walisisk Navn paa Alca tordaL. 

 og Nemmich's Polyglottenlexicon der Natur angiver en lignende walisisk 

 Benævnelse for den samme Fugl, Gvcalch y Pemcaig, bliver Sandsynlig- 

 heden for Ordets walisiske Oprindelse større, Ogsaa 9 Gmrfit anlores i 

 sidstnævnte Værk som et walisisk Navn for Geirfuglen og Alken; det 

 minder paa den anden Side om „GarfoieV*. 



