71 





partierne. For det fors te altsaa optræder en ægte Urskov langs 

 Bredderne af de storre Floder og folger dem som en bredere 

 eller smallere Bræmme; den beklæder fremdeles de lave Kalk- 

 bjerge og viser sig endog strax, hvor en isoleret Kalkklippe 

 bryder frem af Leret. Men navnlig optræder Mato'en dog i disse 

 Egne som skarpt begrændsede Smaaskove eller Lunde, der ere 

 stroede omkring i de saa mange Gange vidtløftigere Scrrados og 

 Campos limpos, og sædvanlig indtage Bunden af Dalene eller de 

 store Furer paa Bakkernes Skraaninger. Det er disse Skovplet- 

 ter ? som Brasilianerne med en fra de oprindelige Beboeres Sprog 

 laant Benævnelse kalde Capoes (Sing, Capao)*), Skovoer, og 

 skjondt det ikke kan nægtes, at Træerne i dem ikke have den 

 kjæmpemæssige Væxt 3 der udmærker dem i de store sammen- 

 hængende Urskove, skjondt de ere mindre overlæssede med Ci- 

 pos og Halvparasiter, skjondt endelig den hele Skov sædvanlig 

 er mindre frodig og torrere, er Overgangen til Urskoven saa umærke- 

 '% at der næppe kan trækkes nogen Grændse mellem denne og 

 Capao**), hvorhos man imidlertid maa erindre, at det vistnok 

 kun er de allerfærreste af disse „SkovSer", der endnu staae 

 urorte og at de i Reglen forlængst ere forvandlede til Capoeiras 

 v ed at omhugges for at beplantes som Rocas***). 



Det er, som man vil erindre, Lunds Mening, at Campos- 

 vegetationens nuværende Beskaffenhed .skyldes Menneskets Ind- 



*) Corrumperet af Tupi-Ordel: Ca-puan. 

 **) Dette er ialfald ogsaa Botanikeren Gardners Mening, see hans: Reisen im 



Inneren von Brasilien & c. 2te Theil, S. 225. 

 ***) For at skaffe sig det til sit Agerbrug nddvendigc Jord om hugger Brasi- 

 lianeren stedse et Stykke Skov; efter at de omhuggedc Træer have lig- 

 get og torret i længere Tid, stikkes de i Brand; Ilden fortærer dog kun 

 Lovet og de tyndere Grene, og af de tilbageblevne halvforkulledeStaroincr 

 dannes et Uegn om den afbrændte Plet, paa hvilken de forskjell ige Cul- 

 turplanter udsaaes mellem hinanden; det er disse Plantninger, der kal- 

 des Rofa, men kun have saare ringe Lighed med vore Sædimikcr. Naar 

 Rofa'cn er hostet, overlades Jorden atter til sig selv, og det fdlgende 

 Aar „rokeres'' et nyt Stykke Skov. 





