98 



Store-Belt ere derimod aldeles lysegronne baade paa Skal og 

 Pigge; et Exemplar fra Gothaborg (ved Lector V. P rosch) og 

 2 Exemplarer fra Sandefjord (ved Cand. philos. J.Koch) ere 

 lysegronne, men Piggene violette i Spidsen; endnu tydeligere er 

 dette sidste paa et Exemplar fra Norge, hidrorende fra Dr. Ko ren. 

 Jeg troer imidlertid ikke, at disse Farveforskjelligheder ere andet 

 end locale, uagtet Dhrr. Diib en og Koren have undersogt Exem- 

 piarer i Hundredevis og altid fundet dem gronne med violette 

 Pigge. Artens Udbredning er iovrigt ikke noiagtig bekjendt; 



- 



den kjendes fra de fleste engelske Kyster, fra Kattegattet, Store- 

 Belt, Færoerne og den norske Kyst, men ikke fra Finmarken. 

 Museets storste Exemplar har ligesom Diiben s og Korens uden 

 Piggene en Hoide af 15 mra og et Tvermaal af 25 mm - De længste 

 Pigge ere 6 mm . 



Som ovensiaaende Fremstilling udviser, antager jeg Echinus 



miliaris Forbes og E. virens Diiben og Koren for identiske« 



. Af samme Mening synes Prof. Sars at være, naar han*) 



blandt de norske Arter opforer ^Echinus miliaris Le ske (E. virens 



Diib. og Kor.)". 



Om Asteracanthion rubens og violaceus samt om en 



nærstaaende Art fra Magellanstrædet. 



til 



Da de Herrer Mtill er og Troschel udgave deres System 

 der Asteriden, antoge de, at der ved de nordiske Kyster 

 gaves 4 Arter af Slægten Asteracanthion, nemlig A. glacialis, 

 roseus, violaceus og rubens, foruden A* polarts, som kun var kjendt 

 fra Gronland. Senere forenede de rigtignok, stottende sig 

 den Iagttagelse, at der i Ostersoen forekom smaae violette So- 

 stjerner, der oiensynligen ikke vare andet end Ungerne af den 

 stiirre r5de Form, der opholdt sig paa noget dybere Vand, Ar- 

 terne A. rubens og violaceus og forenede dermed hypothetisk 

 ogsaa A. polarts, hvoride, som Professor Steens trup senere har 



*) Bemærkninger over det adriatiske Havs Fauna, sammenlignet med Nord- 



havets. S. 14. 





