112 



kommer derved uvilkaarlig til at tænke paa de Insekter, hos hvilke 

 Larvens lange Levetid staaer i et lignende Forhold til det færdige 

 Insekts ephemere Tilværelse". 



Hvorvidt Zuccarini med Hensyn til Fourcroya har Ret, veed 

 jeg ikke; men hvad Agave americana angaaer. da er det en 

 Vildfarelse at betegne den som en monokarpisk Plante efter de 

 Iagttagelser, som jeg har gjort i Nizza angaaende denne Plantes 

 Formering. Agaven er der meget hyppig paa Hegnene og paa 

 Klipperne, der vende imod Solsiden; men det er især Slots- 

 bjergets Sider, der ere prydede med de storste Exemplarer af 

 denne forunderlige Planteform. Den voxer her i Selskab med 

 Levkoier, Gyldenlakker, Vortemælkstræer (Euphorbia dendroides) 

 og Kaktusser. Over dette Plantedække hæver Agaven sin 30 

 Fod hoie, ved Grunden noget krummede og i Spidsen lidt nik- 

 kende Blomsterstængel. Man har der den allerbedste Leilighed 

 til at iagttage, hvorledes denne Plante udbreder og forplanter 

 sig. Ved forste Oiekast seer man, at det ikke er nogen mono- 

 karpisk Plante; alle gamle Individer ere nemlig omgivne af en 

 talrig Yngel af Knopper , der ere udskudte fra den nedre under 

 Jorden værende Deel af Stængelen; denne udsender nemlig 

 underjordiske Grene*), som forlænge sig meget, forend de komme 

 til Overfladen, og i Spidsen ere dækkede af tæt siddende Blade. 

 Grenene ere snart tynde og traadformige saaledes som Stolonerne 

 hos Jordbærplanterne, snart ere de tykkere og ligne Asparges- 

 skuddene (turiones); i begge Tilfælde ere de meget skrobelige og 

 gaae let itu, naar man vil forfolge dem lige ind til Moderstæn- 

 gelen, hvortil de ere fæstede; de udgaae ikke fra Bladhjornerne, 

 men fra den bladlose Deel af Stænglen, der findes under den 

 kjæmpemæssige Bladroset. Efter Blomstringen doer Moderstæn- 

 gelen som bekjendt, og Knopperne blive frie. 



*) De svare til det, som man i Almindelighed kalder Rodskud, og saaledes 

 har jeg o*saa benævnt dem i det Foldende. 



