289 
Endvidere skriver Nathorst: ,,Samma kurva" (nemlig hans) 
visa 
detta isynnerhet vid 787, vid det smalaste stållet af Smith 
Sound. VUtan att kånna fårhållandena i dfrigt skulle man derfåre 
af sagda kurva vilja draga den slutsatsen, att vi åfven hår hade 
ett utbredningscentrum får vestliga reen, mejliggjordt genom Grån- 
lands nårmande till Grinnell land" 0. Det havde vel været bil- 
ligt, om Nathorst her havde henvist til mig, hos hvem samme 
Tanke findes, ogsom herom skriver f. Ex. (IV): ,,Postglaciale Pflanzen- 
einwanderungen iiber das Meer in Gronland missen natirlich auch 
angenommen werden. Wabhrscheinlich haben sie nach allen Teilen 
Grønlands stattfinden kånnen, am leichtesten aber doch wohl in das 
nårdlichste und sidlichste" (se ogsaa f. Ex. I, p. 194, hvor der 
tales om den lette Indvandring over de smalle Stræder, og 
p. 215). 
Resultatet er altsaa, at Nathorsts Antagelse: ,,De vestliga 
élementen i Grønlands flora åro till stårre delen af postglacial 
alder och hafva invandrat sent”, saaledes aldeles ikke er gjort 
sandsynlig, end mindre bevist. 
Jeg forbliver fremdeles ved min Anskuelse, udtrykt i den nys 
citerede Sætning i Forbindelse med, hvad jeg har anført om Mulig- 
hed for at overleve Istiden. 
8. Nathorst har dernæst peget paa det Forhold, der efter 
hans Formening hindrer de amerikanske Arters Indvandring, med 
følgende Ord (p. 18): ,,Det amerikansk elementet i Sydgrånlands 
nutida vegetation begrånsas mot dster ej af Danmarksstrædet, utan 
af inlandsisen”. Selv bortset fra, at Nat thorst sætter Grænsen 
ved 639 d. e. midt i et forholdsvis frodigt Bælte, er 08524 dette 
naturligvis urigtigt, for saa vidt som det er ensidigt. 
At Indlandsisen kan bidrage til naturhistoriske Grænser, 
vist nok; selv har jeg (V) anført det af flere Andre tidligere frem- 
dragne Faktum, at den 1 Breddegrad brede Humboldtsgletscher i 
NV.-Grønland og formodentlig ogsaa ukjendte Isstrømme i Nordost- 
Grønland sætte et faunistisk Grænseskjel, og Dr. Rosenvinge 
har ligeledes peget paa de Isstrømme, der skille Julianehaabs- 
er 
Vidensk. Meddel, fra den naturh. Forening. 1891. 
