262 



andra bestämningsmethoder, som måhanda i detta fall kimnat 

 vara användbara. 



I ett snitt parallelt med c-axeln får synfältet vid korsade 

 Niçois en ljusgrå färg, i hvilken stundom ljusare strimmor 

 kunna iakttagas. Dessa strimmor, som tydligen bestå af 

 starkare dubbelbrytande material, sammanfalla ingalunda med 

 de stärkt brunfärgade partier , som så ofta finnas utefter 

 remnorna, äfven om de någon gang kunna ha ungefar samma 

 forlopp. 



Ett egendomligt forhållande iakttogs å ett ej orienteradt 

 snitt, förfärdigadt af en med «pressade» Aegirinkristaller genom- 

 satt kristall. Dels såg man nämligen hår antydan till genom- 

 gångar, dels visade snittet zonar färgning. Den yttersta zonen 

 var stärkt mörkbrun, derefter kom en mera ljusbrun och slut- 

 ligen innerst en helt ljus , grågul eller nåstan ofårgad , zon. 

 Dubbelbrytningens styrka var högst olika inom dessa skiida 

 zoner. I den mellersta zonen var den nämligen ovanligt stark, 

 i den inre , grågula zonen deremot mycket svag. Måhanda 

 kunde man häraf draga den slutsats, att fenomenet var beroende 

 på en metamorfosering af mineralet, fast det i så fall dock 

 vore egendomligt att det år den mellersta zonen — således 

 hvarken kärnan eller randzonen — som år starkast dubbel- 

 brytande. Vore det nu verkligen så, att orsaken till att alla 

 undersökta Steenstrupinkristaller visa så svag dubbelbrytning 

 låge i en omvandling af mineralet, då skulle man hår ha ett 

 ytterligare stöd för Bröggers 1 ) sats, «dass eben ein beträcht- 

 licher Gehalt an Ceritoxyden und Yttererden in besonderem 

 Grade diese amorphe Umwandlung erleichtert oder vielleicht 

 geradezu bedingt haben dürfte.» 



Som bekant ha Walfrid Peters s on, för Gadolinitens, 

 och N. V. Us sing, för Eudialytens vidkommande, visat, huru- 

 som dessa mineral, i fall de genom en molekular omlagring 



J ) Die Mineralien der Syenitpegmatitgänge etc. Allgemeiner Theil, S. 176. 



