271 



tilbage] til den vestre Ubygd [«og tog — Ubygd» udelades i 

 Hauksb.] og gav mange Steder Navne. Den anden Vinter var 

 ban i Eriksholmene ved Elvarfsgnfpa ; [FJvarf = 'et Sted, bag- 

 hvilke t man forsvinder' ; gnipa 'en enkelt fritstaaende Fjæld- 

 spids']. Den tredje Sommer drog han helt nordpaa til Snæfjæld 

 og ind i Hrafnsfjord ; da mente han at være kommen «til» 

 Bunden (fyrir botn) af Eriksfjord [Meningen hermed maa være, 

 at han mente , at Hrafnsfj orden skar sig lige saa langt ind i 

 Landet som Eriksfjorden]. Da vendte han om og opholdt sig 

 den tredje Vinter paa Eriksø udenfor Indløbet af Eriksfjorden». 

 Saa drog han til Island o. s. v. Alt dette fortælles omtrent 

 ordret i 2. Kap. af Erik d. rødes Saga (G. Storms Udgave, 

 1891); den har m. H. t. den første Eriksø den selvsamme Tekst 

 som Stmiub. Forholdet mellem Landn. og Erikssaga er nu, 

 som G. Storm har paavist (i Fortalen; jfr. Hauksb. Indledn. 

 S. LXXXIl— III), det, at det er Sagaen, som her har benyttet 

 og udskrevet Landn. Dennes Tekst synes derimod at bero paa 

 en ældre, snarest nedskreven Tradition. Dernæst meddeles 

 Antallet af de Skibe , der 985 drog ud for at nybygge Landet, 

 og her anføres «frode Mænd» som Hjemmelsmænd i Stmiub., 

 medens Hauksb. har det oprindeligere : «Are Torgilsson» (o: 

 Kap. 6 i Islb.). Derefter nævnes de forskellige Landnamsmænd: 

 Herjolf paa Herjolfsnæs (Kap. 91/79), Erik og de, som drog ud med 

 ham, og der gives en Opregnelse af de Fjorde, de tog i Besiddelse 

 (Kap. 92/79) ; denne vil vi senere komme tilbage til. Endelig 

 omtales (Kap. 93/80) den Torkel, der tog «Hvalsøfjorden og 

 den største Del af Landet mellem Eriksfjorden og Einarsfjorden 

 i Besiddelse» ; om denne Mand meddeles en morsom Anekdote, 

 hvoraf det fremgaar, at i Fjorden laa en 0, Hvalsey, i en god 

 halv Sømils (vika) Afstand fra hans Bolig. 



Der er næppe nogen som helst Tvivl om, at denne Frem- 

 stilling gaar tilbage til den samme Torkel Gellisson, hvem Are 

 fandt det var særlig Grund til at anføre som Hjemmelsmand. 

 Vi tør betragte Opregningen af Landnamsmændene og de af 





