dett meg. Az a hév, melylyel új szakmája felé fordult, azt az óhajt 

 érlelte meg benne, hogy nemcsak saját gyűjteményét lehetőleg 

 teljes európai rovargyüjteménynyé alakítsa, hanem a Nemzeti 

 Muzeumot is hasonló gazdag gyűjtemény birtokába juttassa. 



Ezen eszme foganatosításául első sorban a Nemzeti Múzeum 

 igazgatóságát kérte fel arra, hogy nevezetesebb gyűjteményeket 

 és gyűjtendő állatok meghatározásához szükséges műveket szerez- 

 zen meg, vagy tegye lehetővé, hogy kutatási utazások tétessenek 

 nemcsak a hazának eddig át nem vizsgált vidékeire, hanem a ter- 

 mészettudományi tekintetben merőben ismeretlen Törökországba 

 is, hogy így esetleg újabb felfedezések révén Európa nagyobb 

 múzeumaival csereviszonyba léphessen. Pénz hiánya miatt tagadó 

 választ nyervén, tervét az akadémia elé terjesztette, de úgy attól, 

 mint az országgyűléstől, melyhez a jelzett czélra országos támo- 

 gatásért folyamodott, szintén tagadó feleletet kapott. 



Kedvencz tervét ennélfogva egyelőre félre kellett tennie s igye- 

 keznie, hogy saját gyűjteményét csere útján gyarapítsa. Erre azonban 

 okvetlenül szükséges volt, hogy a hazai ritkább rovarokat nagyobb 

 számban összegyűjtse s újabb felfedezések által is a külföld rova- 

 rászait magához vonzza. E czélra ernyedetlen buzgalommal kutatta 

 át Budapest közelebb és távolabb környékét és kirándulásait a 

 Bakonyra s a Balaton tájékára, az Alföldre, Buziás, Mehádia, 

 Szászka, Oravicza és Arad vidékeire, Zólyom megyére és Szlavó- 

 niára, sőt a határos Oláh-, Gács- és Stájerországokra is kiterjesz- 

 tette, miközben csakugyan sikerült, számos ritka rovart gyűj- 

 tenie, sőt néhány új fajt is felfedeznie, a melyeken úgy csere 

 útján mint készpénzért igen előnyösen túladott. 



Látván, hogy a rovarászát okszerű űzése minden tekintetben 

 elönynyel jár, megérlelődött benne az a meggyőződés, hogy régi tervét, 

 Törökország átbúvárlását, némi befektetéssel ugyan, de csekély 

 koczkázattal, sőt szép eredmény biztos reményében saját szakállára 

 is végrehajthatja. E gondolat tervvé vált, a melylyel különö-en 

 1830 óta komolyan foglalkozott, a midőn az egyetem orvosi kará- 

 nak jegyzőjévé megválasztatván jövedelme tetemesen növekedett. 



Három évre rá az ige testié vált. 



Minthogy azonban a fáradságos és több évet igénylő útra, 

 hivatalos állásánál fogva, személyesen nem vállalkozhatott, kellően 

 képzett férfiak kiküldésére határozta el magát. 



Az első expeditióval 1833-ban a körmöczbányai születésű 

 Füle Andrást s a fiatal oláh Manolescu Szilárdot 



