igen élénk érintkezése napról-napra sűrűbbé vált, úgy hogy azok 

 száma, kikkel csereviszonyban állt és a kik az állatok meghatá- 

 rozásánál segédkezet nyújtottak s műveikkel kezére jártak, meg- 

 haladta a kétszázat, köztük Em^ópának csaknem minden nevezetesebb 

 szakférfia. 



A növényekre nézve hazai erőkre támaszkodhatott, minők 

 Rochel Antal és Sadler József voltak. A lepkéket és 

 bogarakat pedig részint maga irta le alapos közleményeiben (M. t. 

 Társaság Évkönyvei II. III. IV. kötet), részint átengedte azok leírását 

 egyik-másik külföldi barátjának. 



De mialatt kiküldöttjei gyűjteményének és készletének gya- 

 rapítása érdekében Keleten buzgólkodtak, idehaza maga sem maradt 

 e tekintetben tétlen. Beutazta a Tisza vidékét, a Hortobágyot s a 

 Berettyó mellékét; újra bejárta a Magas-Tátrát és átrándult a 

 dunántúli megyékbe ; részt vett az orvosok és természetvizsgálók- 

 nak Beszterczebányán, Temesvárott és Pécsett tartott gyűléseiben 

 és mindenütt gyűjtött és búvárkodott. 



Utóvégre azonban addig annyira kedvelt bogarainak és lep- 

 kéinek hátat fordított. 1847-ben ugyanis tiszteletbeli őrré, 1850-ben 

 pedig rendes őrré kineveztetvén, e hivataláról a következő évben 

 lemondott, mintegy 80,000 rovart magába foglaló gyűjteményét 

 a Nemzeti Múzeumnak eladta és más szakma felé fordult. 



Abban a hitben élt ugyanis, hogy Magyarország rovarfaunája 

 már annyira fel van kutatva, hogy sok újabb felfedezésre ebben 

 az irányban nem lehet reménysége ; ennélfogva új czélt tűzött ki 

 magának, t. i. hazánk szárazföldi s édesvízi molluskáinak és a 

 hazai barlangok állatainak tanulmányozását. S e két irányban is 

 sikerült neki jelentékeny eredményt felmutatni. Magyarország mol- 

 luskáiból, melyek mindaddig teljesen ismeretlenek voltak, gazdag 

 gyűjteményt hozott össze, míg a barlangi rovarok közül több új 

 fajt fedezett íel. 



Azalatt serény irodalmi működést is fejtett ki. Kisebb terje- 

 delmű közleményein kívül, melyekben hazai kirándulásainak ered- 

 ményeit a M. t. Akadémia Evkönyveiben, Értesítőjében és Mathema- 

 tikai és természettudományi közleményeiben ismertette, belefogott 

 Magyarország faunájának megírásába is, de erejét hanyatlani érez- 

 vén, erről lemondott és „Jellemző adaiok Magyarország faunájához'' 

 (Pest, 1865) czímű munkájában annak csak mintegy magvát bocsá- 

 totta közre. E jeles művet a M. t. Akadémia 1870-iki nagygyűlé- 

 sében az akadémiai nagy jutalommal tüntette ki. 



