158 Á marokkói scíska vándorlása 



palántások'' felé ; míg ellenben más tanyáról egy része a „régi 

 palántások," más része pedig a korcsmai földek felé áramlott. 



Egyébként pedig úgy találtam, hogy az egész legelőn csak 

 egyenként elszórva található sáskák a meddig szegényes pázsit 

 füvekkel egyenletesen benőtt részleteken mozognak, s a meddig 

 a legelő sík felületéből kimagasló zöldség szemükbe nem ötlik, se- 

 hol sem vándorolnak sűrű csoportokban, hanem a kenyér irigység 

 bizonyos látszatával egyenként legelészve nyomulnak előre. 



Az ilyen helyeken a vándorlást csak úgy veszszük észre, ha 

 bizonyos ponton megállapodunk s az előttünk egyenként elhaladó 

 példányok mozgási irányát veszszük szemügyre : s ekkor úgy fogjuk 

 találni, hogy az előttünk elhaladó sáska mind a hátak (emelkedések; 

 irányában nyomul előre, mert a repedéses, zsombékos, sőt néhol 

 vizenyős, de rendesen növényzet nélküli érmedreket, melyekben 

 az előre haladás is nehézkes, lehetőleg kerülik. 



Mihelyt azonban az egyenként elszaporodva levő Eryugium 

 campestre bokrokat, avagy olyan kisebb foltokat pillantanak meg, 

 melyekben Eryngium mellett Euphorbia cyparissias, Potentilla 

 tormentilla, Convolvuhis arvensis, Ti iticum repeus stb. s talán 

 eg}-es Carduus crispus buja tenyészete egész sűrűségeket alkot, 

 ezeket mint afféle pihenő s üdülő helyeket azonnal megszállják s 

 csak itt tömörülnek össze az egyenként érkező sáskák. A vándorlás 

 kezdetén csakis itt találjuk őket sűrűbb csoportokban sütkérezve, 

 a honnan közeledtünkre, mint a röppentyű szikrái pattogva sző- 

 kéinek szét. 



De ilyen növényszigetek hiányában a „Fekete ér" enyhe 

 lejtőjű oldalában levő Rauunculiis , PotenHIla-fajok, Lisimachia 

 numularia stb. növények között csoportosulnak. 



Az ekképen csoportosult sáska ezentúl már nagyobb társa- 

 ságokban vándorol foltról-foltra, mert a legelő már nem nyújt 

 elég táplálékot ; végre már ezen foltok sem elégítik ki mohó étvá- 

 gyukat s ekkor sűrű rajokban kelnek át a lapos medreken s fel- 

 tartóztathatlanul törnek a gabonaföldekbe. 



Hogy a szétszórva levő sáskáknak milyen tömegei verőd- 

 hetnek lassanként össze, és milyen nehéz az egyszer mozgásba 

 jött tömeget ilyen óriási területeken feltartóztatni s vele megküzdeni, 

 arról fogalmat alkothatunk, ha az ezen területen 1890-ben végrehajtott 

 irtásokra visszagondolunk. 



1890-ben jun. 1-én érkeztünk a jázovai területre s már nem 

 volt sem időnk, sem módunk arra, hogy azt olyan alaposan 

 áttanulmányozzuk, hogy azon önállóan tájékozódhattunk volna, 



