Vellay Imrétől 161 



sáskák jun. 6. és 7-ike közötti időben vándoroltak be, a nagy hő- 

 ségtől kiaszott szomszédos legelő területekről, még pedig a Nagy- 

 Kurta buja tenyészetű kaszálójába, ezen medret átszelő töltésen 

 átkelve a szentmiklósi határból, - - a Kis-Kurtába pedig a Cellerus- 

 nak nevezett legelő részletről. 



A vándorlás oka nem mindig táplálék keresés végett mozdul 

 meg, hanem ezen vándorlást néha az ezen legelő latifundimon. csa- 

 patosan legelészve előre haladó marha állomány háborgatásai is 

 idézik elő ; s ekkor, különösen a 3 — 4. vedlés stádiumán — épen 

 úgy, mint a rajvonalba ijesztő készülékekkel ellátott hajtók előtt 

 - megindulnak s nagy területekről áramlanak s. takarodnak el a 



veszedelem elől. 



Így terelte a sáskákat 1890. jun. 4-én Jázova^-Hodicsról a 



legelőre kihajtott liba sereg az „uj palántások" gabona földjeibe. 



De a marha állomány háborgatásainak kell tulajdonítanom azt 

 is, hogy 1890-ben csaknem naponként más irányból láttamáramlani a 

 sáskákat és ezen áramlást sem a gabona földek közelségével, sem 

 a szél irányával kapcsolatba hozni nem bírtam/ mert gyakran épen 

 a szántóföldekről a legelőre és a szél ellen is történt vándorlás. 



Mindezekből kitűnik hogy az álczák időnkénti tömeges ván- 

 dorlása a Stauronotus életére nézve csakugyan olyan jellemző, és 

 olyan fontos tényező, melyet a sáska irtási terv megállapításánál 

 figyelembe kell vennünk. Vellay Imre. 



Magyarország pók-í aunáj a. 



Nyár elején hagyta el a sajtót Dr. Chyzer Kornél és 

 Kulczynski László tanár „Áraneae Hungáriáé 1 ' czímű művének 

 harmadik és utolsó része, mely a Zodarioidae, Agalenoidae, Dras- 

 soidae, Zoropseoidae, Dysderoidae, Filistatoidae, Calommatoidae és 

 Theraphosoidae családok magyarországi fajainak mesteri leírását 

 foglalja magában. Örömmel forgattuk e becses mű lapjait, mely 

 méltóan sorakozik az 1892-ben megjelent első s az 1891 -ben meg- 

 jelent második részhez és azokkal immár egy teljes egészet ké- 

 pezve, nemcsak hű tűkre Magyarország pók-faunájának, hanem egy- 

 úttal nélkülözhetetlen forrásmunka mindazok részére,' kik Magyar- 

 ország, illetőleg Közép-Európa pókvilágának rendszertani tanul- 

 mányozásával akarnak foglalkozni. 



Épen ismertetni akartuk e jeles művet, a midőn szemünk 



elé került Pococlz R. J. kiváló angol pókásznak a „Nature" aug. 



18-iki számában (London 1898. Vol. 58, Nr. 1503, p. 365—66) 



megjelent közleménye („The Spiders of Hungary"), mely a szóban 



