Különfélén 16b 



.annyira fokozódott, hogy kétrytelen volt, csillapító szert alkalmazni. 

 Öt nap múlva csúf kinézésű fekély támadt Csak három hét múlva 

 kezdett a gyulladás szűnni, új bőr képződött, de a pirosság meg- 

 maradt ; egy hónap múlva még érezte a viszketést, melyet az ágy 

 melege fokozott. A pirosság csak három hónap múlva tűnt el vég- 

 képen. Hasonló gyulladási tüneteket idéz elő — Fabre szerint - 

 a búcsus pohók hernyó vére, valamint a szőr aetherikus kivonata 

 is, mig maga a haj aetherben való áztatása után, már nem gyako- 

 rolta az előbbi hatást. A méreg mutatkozott továbbá ama nedv- 

 ben is, melyet a bábból kikelt lepke kibocsát. Ezen megfigyelé- 

 sekből azt következteti Fabre, hogy a méreg a szerves anyagvál- 

 tozás hulladéki productuma, s úgy vélekedik, hogy a búcsús 

 pohók hernyójának szőre, társaságban élvén, a közös fészekben 

 felhalmazott hulladék által külsőleg lesz megmérgezve. A többi 

 mérges hernyók (Porthesia chrysorrhoea stb.) szintén társaságban, 

 élnek, míg egyenkint élők pl. az Arctiák hernyói, daczára erős szőrze- 

 tüknek és daczára annak, hogy saruk mérges, mégis ártalmatla- 

 nok. Ezzel szemben azonban felhozható, hogy számos, nem társas 

 hernyó szőre, mint pl. a Bombyx rubié és Lasiocampa potatoriaeé, 

 szintén viszketést idéznek elő. A fentírt hatassál bíró maró anyag 

 kiválasztása, Fabre szerint, minden hernyónál de egyéb rovarnál is 

 megvan. így a fiatal rózsabogár váladékában, a levéldarázs álczájában, 

 tücskökben és sáskákban megtalálta ugyan azt a méregai"yagot. 

 Ugylátszik tehát, hogy itt általánosan elterjedt rovar méreggel van 

 dolgunk s azt mondhatnók, hogy a tudomány ismét igazol régi 

 néphitet. De azt is mondhatjuk, hogy ezzel halomra dől az a minden- 

 féle „Schutz-" és „Trutz"-theoria, a melyet feltaláltak annak 

 magyarázatául, hogy a madár nem bántja az egyik hernyót „védő" 

 ■színénél fogva (mert nem látja), és nem bántja a másikat „dacz"- 

 •színénél fogva (mert fél tőle) ; jövőre e helyet/ azt mondhatjuk, 

 a ir.adár nem bántja a hernyó', mert ösztönszerűleg tudja, hogy 

 az mérges. Egyébiránt nem rég megemlékeztünk egy lepkeevéssel 

 -.pórul járt macskáról (R. L. IV. 199. 1.) 



A magyarországi Hemipterák jegyzékét tartalmazza a kir. m. 

 Természettudományi Társulat Fauna-Katalogusának legújabb füzete, 

 melynek előszavát, némi kihagyásokkal -jelen füzetünk élén adjuk. 

 Őszesen 1540 fajt sorol fel a szerző Dr. Horváth Géza. 



A hazai Apterák, a Hemipterák ez alrendjének jegyzékét 

 Kohaut Rezső állította össze függelékül az előbb említett munká- 

 hoz. Összesen 103 faj van felsorolva. .Szerzőn kívül ez állatokat 

 •hazánkban rendszeresen nem gyűjtötte, és tudományosan velük 

 nem foglalkozott senki. Az anyag legnagyobb része Dr. Lendl Adolf 

 dermatoplastikai intézetéből került, a ki szíves volt azokat szerző 

 készére gyűjteni. Ezen kívül még Ehmann Ferencz, Dr. Kertész 

 Kálmán, Dr. Madarász Gyula, Paszlavszky József, valamint 

 Wachsmann Ferencz és János vettek részt a gyűjtés fáradságos 

 munkájában. Ez állatok valamennyien élősdiek lévén, nem volt 

 volna értelme földrajzi elterjedésüket úgy feltüntetni, mint a többi 

 csoportoknál történt, azért szerző egyszerűen az illető faj után 

 íiozzá tette a gazda állat nevét, a melyen tartózkodik. 



