204 



pedig néhány éven át különös figyelemmel vizsgáltam át oly terü- 

 leteket, ahol az Aegosoma előfordul. Mintegy három hét múlva 

 a petéből kikel az álcza, és többnyire a már meglevő fúrt lyuka- 

 kon keresztül a fa belsejébe iparkodik jutni. De addig hány, pete 

 pusztul el ! Hasonlólag az álcza is különböző veszélynek van kitéve. 

 A Csepelszigeten pl. egy évben az összes állat pusztult el, mert az a 

 terület, a hol a régi füzek állnak, az árvíz miatt egész éven át ki 

 nem száradt : csak néhány év múlva akadt megint imitt-amott 

 egy-egy Aegosoma. Némi része meg úgy pusztul el, hogy a bábból 

 kikelő bogár nem bír a fából kijutni, mivel az álcza nagyon is 

 mélyen berágódott, és menetét rágóporral eltorlaszolta. Számos ily 

 esetet láttam álcza és báb keresés közben ; mert midőn e czélra 

 egész fákat szétapríttattam, ott találtam a bogarat korhadt álla- 

 potban, úgy hogy a legcsekélyebb megérintésnél széthullt, — vagy 

 gyakrabban penészszel egészen elborítva. Azonkívül a bogarat, nap- 

 pali tehetetlensége folytán, számos ellenség üldözi, leginkább valami 

 nagyobb fajta hangya, mely nemcsak a haldokló és holt állatot, 

 hanem a legjobb erőben levőt is megtámadja épen úgy, mint 

 némely Silpha-fajok is. 



A bábnyugalom ideje július elejétől kezdve mintegy három 

 hétig tart. Előnyös körülmények közt jul. 20-ka tájt az egész fej- 

 lődést, azaz bogarat, bábot és legkülönbözőbb stádiumokban levő 

 álczát lehet észlelni, a mely kifejlett állapotban 8 cm. hosszúságot 

 is elér, míg a legkisebb bogár, melyet valaha találtam 25 mm., a 

 legnagyobb pedig 65 mm. hosszú. E két szélsőség közt minden 

 nagyságban található. A nőstény általában nagyobb a hímnél, mely 

 utóbbi mindig nagyobb mennyiségben fordul elő ; úgy viszonylik a 



nőstényéhez mint nyolcz a kettőhez. „ „ . 



(Jerva Jfrigijes. 



^ magyar Icpkészct fejlődése. 



II. 



E fajok földrajzi elterjedését tekintve úgy látjuk, hogy szá- 

 mos faj úgyszólván az egész földön tenyészik, a mennyiben mind 

 az öt világrészben előfordul, északon is, a meddig ember lakik; 

 némelyik pedig csupán Ausztráliában hiányzik. Sok faj az egész 

 palearctikus területen el van terjedve ; faunánk jó része pedig, a 

 sarkvidék kivételével, egész Európában és Szibériában az Altai 

 hegységig, gyakran az Amurig, vagyis Ázsia keleti határáig, sőt 

 Japánig is honos, sok esetben Észak-Afrika és Kis-Ázsia érintésével. 



Lepkéink zöme azonban a mérsékeltebb éghajlatú Európát 

 (a 60-ik és 37 — 40 fok közt) Portugalliától az Uraiig lakja, olykor 



