138 AP.AFI A. LAJOS 



pocsékolták s igy a katalogus-ára is tetemesen alászállt. Eleinte 

 párját 100 frttal, majd 50 frttal, végre 30, sőt 20 frttal is eladták. 

 Katalogus-ára ma: a nősténynek 35, a hímnek pedig épen csak 

 3 márka, a mi, tekintve nehéz fogását, nem pénz. Mert tudni való, 

 hogy a hím csak szép időben délig röpül, de oly rendkívüli sebes- 

 séggel, hogy ugyancsak gyors lába és biztos keze legyen annak, 

 a ki megfogja. 



Ezt a prédálást még a vevők is roszalták. így Wiskott 

 boroszlói gyűjtő Anker Lajos-nak (1877. nov. 24.) azt írta: 

 „Ugyan az istenért, szükséges-e, e pompás szép állatot úgy a 

 disznók elé hányni, s az árát annyira leszorítani ? Hát nincsen 

 a budapesti gyűjtök közt semmi egyetértés ? Ily botor prédálgatás- 

 sal mindnyájan elrontják üzletüket stb." No, de azon akkor már 

 nem lehetett segíteni s utóvégre mindenik túl akart adni zsákmá- 

 nyán, ha jó áron nem lehetett, minden áron. 



Az első nőstényt Anker Lajos fogta, az első párt copulá- 

 ban pedig Langerth József 1876-ban találta, a ki a nőstényt 

 letojatta s a hernyó nevelését megkisérlette. Feljegyzései szerint a 

 pete, a déli órákban lerakva, eleinte világos-sárga, azután barnás- 

 sárgává, utóbb ham.uszínűvé válik s áttelel ; 3 — 4 nappal a hernyó 

 kikelése előtt világos hamuszínűvé lesz. A hernyó márczius 17-én 

 délelőtt 10 — 11 órakor kel ki, igen virgoncz, a petéből azonnal a 

 föld alá búvik ; fehéres, fmoni gyér szörzettel, az utolsó 3 gyűrűzet 

 felé erősen szőrös, feje felé vastagabb, úgy mint az Oleagináé, s 

 ugyanaz a geometraszerű járása is van mint amannak. Feje nagy, 

 világos barna és fényes. A föld alatt Langerth hernyói bizo- 

 nyára nem találták meg a nekik való eledelt: elpusztultak. Ellenben 

 ügylátszik tudták Langerth is, AnkerLajos is annak módját, 

 miként kell a hernyót és bábot szabadban keresni. Titkukat azon- 

 ban velők együtt elnyelte a sír. 



Az utóbbi 10 év alatt mintha az Orbiculosa eltütit volna 

 Budapest láthatárából. Legalább se magam, se barátaim egyikének 

 se sikerült — a legszorgosabb utánjárás mellett — egyet csak 

 látni is. 1892-ben azonban újra ráakadt Tomala Nándor 

 az ó-budai hegyekben, a hol 1893-ban vele Dr, Uhryk Nándor 

 is, magam is fogtunk egy-egy példányt. Szerencsésebb volt amaz 

 évben Uhl Károly, ki a pesti oldalon 1893-ban mintegy 

 40 darabot, 1894-ben pedig mintegy 30 darabot fogott. A követ- 

 kező évek egyike talán rávezet elsőkori fejlődésére, s akkor az 

 igazán szép és becses állatnak nem csak történetét, hanem biológiá- 

 ját Í3 megírhatjuk. 



