140 OORKA SÁNDOR 



hanem az illattal karöltve. Perez megfigyelése (Notes zoologique: 

 Actes de la Société Linnéenne de Bordeaux, vol. 97. Sér. 5. t. 7. 

 1894. p. 250.) szintén e mellett szól. Perez ugyanis azt tapasz- 

 talta, hogy a Salvia splendens pompás vörös színű virágjait addig, 

 míg az árnyékban volt, egyetlen egy rovar sem látogatta meg, 

 midőn pedig a napsugarak ráestek, a méhek egész légiója züm- 

 mögte körül. Ennek oka az, hogy a napsugarak által kölcsönzött 

 meleg gyorsította és fokozta a nektárium és illatképződést, mely 

 azelőtt elenyészőén csekély volt. Plateau (Buli. Acad. Belg, 3. Ser. 

 XXX., XXXIÍ. és XXXIII.) egyes egyedül az illatnak tulajdonít 

 nagy jelentőséget és a színpompát hatástalannak mondja, pedig 

 kísérletei — Beeker szerint — nem annyira ezt, mint inkább a 

 rovarok bámulatosan fejlett szaglási érzékét bizonyítják. Hogy 

 pedig a színpompa mennyire nem hatástalan, bizonyítja azon 

 körülmény, hogy mesterséges és festett virágok szintén magukhoz 

 csalogatják a rovarokat, mint azt Bedford (The Entomologist 1897.), 

 Beeker (Der Zoologische Grarten 1898. p. 146.), Langhoffer (Rov. 

 Lapok V. 103. L), stb. megfigyelései igazolják. Ez pedig Plateau 

 nézetét nem igen támogatja. Gorka Sándor. 



Hunyadmegyet új lepkék. 



Valahányszor kedves állatjaim között néhány perczet tölt- 

 hetek, mindannyiszor eszembe jutnak a — németek. De nem a 

 rajxrati nagyokat, hanem a német entomologus szaktársakat értem, 

 kik a „nova speciesek" felfedezésében és sürgős elnevezésében 

 kevésbbé szőrszálhasogatók, mint — mi. Ha valamely állat némi 

 szín- vagy rajzbeli eltérést mutat, az épen alkalmas arra, hogy 

 mint új fajváltozatot mutassák be ; keresztapai tisztségre elég 

 hamar kerül valaki. 



Bennünket rendesen a névjegyzéknek, új nevekkel való sza- 

 porítása riaszt vissza a „keresztelő" megtartásától, mert — s ez 

 mit sem von le ügybuzgalmunkból, sőt ezt határozottan javunkra 

 irom, — az üzérkedés szülte reklámhoz keveset értünk. Ebben 

 felettünk állnak nyugoti szaktársaink. 



Anyagi áldozatokat hozunk nemes ügyünkért, de vajmi kevés 

 anyagi hasznot élvezünk utána. 



Épen úgy mint német szaktársaink, mi is észre veszszük az 

 egyes állatoknak szín- vagy rajzbeh eltéréseit, de ebbeli megfigye- 

 léseinket legfeljebb szűk baráti körünkben említjük meg, hasznot 

 húzni ebből eszünkbe sem jut. 



Ha kezünkbe veszünk egy német csere-jegyzéket, azt láljuk. 



