Kl'i.ÖKFÉI.ÉK. 14;_i 



társát. Nem csak a forró ()v vidékeinek vannak ilyen édes illatú, 

 Jialált hozó szépségei; a mi flóránkban is vainiak kedves illalú. 

 I)ár gyöngébb liütisú. de niégis eléggé veszedelmes szépségek. 

 Találjuk pedig ezeket, eltekintve a tulajdonképeni mérges növé- 

 nyektől, főképen a, hagymagyökeresek c-opoitjában, a jáczintok. 

 nárezisok és liliom-féiék osztályában. Az állatot ösztöne vezeti 

 arra, hogy mérgei növényhez ne nyúljon. Vajmi ritkán látni lepkét 

 vagy bogarat, a mely a Nerium oleandra illatos virágaira tévedne 

 s ha megte.-zi, csak futólag érinti s tovább sznil. Méheknél máskép 

 áll a dolog. Múlt év tavaszán ai/lakaimban nagyobb számú jáczint 

 virágzott és édes illatával töltötte be szobáimat. Napsugaras idő 

 lévén, nyitottam egy-egy ablakszárnyat s nemsokára csak úgy rajzott 

 a méh az ablakokban, bár a lakásomhoz legközelt bben ííUó méhes 

 két teljes kilométer távolságban van Ablakaim árnyékba kerülvén 

 a nyitott szárnyakat be akartam zárni. A mint a szobába, lépten), 

 azonnal feltűnt, hogy nem hallom a mébek zümmögését. Odalép- 

 lépvén az ablakho', látom, hogy az ablak ^Iján, vastag rétegben 

 egym.ás fölött fekszenek a szegény méhek, kábultan, mereven, csak 

 itt-ott vonaglott még egyiknek, másiknak a lába. Megsajnáltam a 

 szegény odavesző ,népet; óvatosan papirra szedtem a kábultakat, 

 friss vízzel megpermetezlem s kivittem a szal)ad levegőre. Kevés 

 eredménye volt azonban fáradüzá-;omnak ; a szegény méhek leg- 

 nagyobb része másnap halva volt s az a pár, a mely még nagy 

 nehezen má-zkált, alkalmasint szintén odaveszett ; megölte vala- 

 mennyit az édes illat. S ezidén ugyanez törléirt volna, ha meg. nem 

 szánva a szegény állatokat, nem tartoltam volna zárva ablakaimat, 

 mert most is halva találtam néhányat, mely egy kis résea át vala- 

 hogy befurakodott az ablakok közé, ott feküdt az ablak alján a 

 virágcserepek körül. Hiába, nagyon csábította az édes illat; nem 

 mentette meg a szegényeket még természeti ösztönük sem, -;;— bele- 

 haltak az élvezetbe. Hiiclák Ede Ágost. 



A Lycaena Orion Pali. hernyójáról szóló közleményben (R. L. 

 N. 81. 1.) említem, hogy a hangyakedvelte Lzcaena-hernyók külön 

 szervvel bírnak, t. i a 11. szelvény háti részén kis nyilassal, melyen 

 mézféle váladékot bocsátanak ki. Némelyek azonban kivételt képez- 

 nek, mint pl. a Lycaena Árgus Auct., melynek hernyója a 11. szel- 

 vényen két kis piros szemölcscsel bír, a melyeket mászás közben 

 s érintéskor kilövell, szintúgy mint a Porthesia chrysorrJioeáé. Ily 

 szerve van a L. Orion hernyójának is, t. i. az utolsóelőtti szelvé- 

 nyen két kitolható piszkos fehér szarvacskája, mely azonban a 

 P. Podalirius, Th. Pokjxena stb. hernyóiéhoz inkább hasonlít mint 

 piros szemölcshez Közel fekszik feltevése annak, hogy a többi 

 említett Lycaena-hernyó, mely hasonló szervvel bír. kétségkívül 

 myrmekophil. Egyébiránt a hernyók s az őket felkereső hangyák 

 közt a viszony aligha túlbarátságos, sőt gyanítom, hogy a hangya 

 a lomba hernyót csípés által kényszeríti arra, hogy ama mézváiadéki 

 szervét tolja elé, hiszen a hangya mindig idegesen sürög forog, 

 mindig sietős a dolga, s ennélfogva rá nem ér, csöndesen meg- 

 várni, míg a hernyónak tetszik, a mézet kiizzadni. Csípésre pedig az a 



Rovartani Lai.ok VI. 1S9S ?zeiitember 1. 



