20 



over Havet ved Rypefjord og Vestfjord, men i samme 

 Maaneder saaes der Spor paa Isen paa flere Steder i Føhn- 

 fjord. I Juni saaes flere Gange Spor i Sneen paa Danmarks 

 0, ja den 30te kom endog et Rensdyr forbi selve Stationen. 

 Man vil saaledes se, at der næppe kan finde synderlig regel- 

 mæssige Vandringer Sted, men at de vel snarest om Vinteren 

 trække efter de mest snebare Pletter. 



Som Regel ble\e Renerne sete i smaa Flokke (4 — 7 Stk.) 

 eller enkeltvis. 



Takkerne fældes henimod Midten af Maj ; den 10de Maj saa 

 Ltnt. Vedel 7 Rener (baade Hanner og Hunner) , der alle havde 

 mistet Takkerne med Undtagelse af en yngre Han, der havde 

 gamle Takker, og et ældre Dyr, der havde tommelange, lodne do. 

 Den 12te samme Maaned blev der af Cand. Hartz og Ltnt. Vedel 

 set to Hanner, der vare aldeles kullede. Hannen fælder altsaa 

 ikke Takkerne før Hunnen. Den 27de August 1891 var Huden 

 begyndt at skalle af, og i Begyndelsen af September antoge de 

 deres endelige Udseende. 



Den 10de Maj 1892 blev der skudt en drægtig Hun. Fosteret 

 havde, efter Ltnt. Ryders og en af de norske Fangstmænds Me- 

 ning, c. 1 Maaned tilbage. Det var beklædt med graalige , paa 

 Bagbenene hvide, c. 1 Ctm. lange Haar og maalte fra Snude- 

 til Hale-Spids 46 Ctm. (efter Cand. Hartz). 



Paa Hold with Hope blev der set mange Spor (20de Juli 

 1891), men ikke Dyrene selv; derimod blev der den 13de Au- 

 gust 1892 set nogle Rensdyr paa en af Øerne syd for Cap 

 Brewster. 



Nordenskiöld siger (i «Andra Dicksonska Expeditionen til 

 Grönland»), at en af Expeditionens Jægere under «Sophia»s 

 kortvarige Ophold i Tasiusak mente at have set Spor af 

 Rensdyr; dette maa bero paa en, iøvrigt uforklarlig, Fejltagelse, 

 thi under «Heklas» c. 14 Dages Ophold der fandt jeg ikke det 

 mindste, der kunde udtydes som saadant. Heller ikke Kaptajn 

 Holm, der overvintrede der paa Egnen, saa Rensdyr eller Spor 



