paa Jamesons Land lige saa vel som i Hunden af Vest- 

 fjord. For det meste træffes den enkeltvis, dog kan man under- 

 tiden se Flokke paa 4 — 5 Stk. Ligesom Ilypen overvintrer den 

 i Østgrønland; den saaes af og til hele Vinteren ved Stationen, 

 dog var den ingenlunde meget almindelig. 



Heden blev ikke fimden. 1 Begyndelsen af August saaes 

 en lille Flok Ravne (4 — 5 Stk.) stadig sammen ved Stationen; 

 det har rimeligvis været et Kuld Unger med en eller to af de gamle. 



Ravnene ere sikkert altædende ; deres Gjødning var om 

 Efteraaret ofte fuld af Blaabær og farvet af Saften af disse. I 

 Rævefælderne, hvor der var Kjød eller Spæk til Lokkemad, fik 

 vi dem undertiden, ligesom de ogsaa fortærede Bjørneaadsler; 

 dog fortærede de (ifølge Ltnt. Ryder), lige saa lidt som Hundene, 

 Bjørnelever, der er bekjendt for at være giftig for Mennesker. 



Ved Angmagsalik var Ravnen meget almindelig, især 

 ved Grønlænderbopladserne. 



Som ogsaa Cand. Helms gjør opmærksom paa ( Ornitho- 

 logie ke Iagttagelser fra Arsukfjorden) har den grøn- 

 landske Ravn en fra den danske afvigende Stemme, men jeg har 

 dog ogsaa hørt den frembringe de samme Lyde som denne. 



7. Lagopus mutus (Mont.). 



De to hjembragte Skind ere ikke til at skjelne fra evropæiske. 



Lagopus mutus er paa Grund af sin Farve og sin Sædvane 

 at holde sig rolig, naar en Fare nærmer sig, vanskelig at op- 

 dage, og det er derfor ikke let at sige noget om dens Udbre- 

 deise eller Talrighed paa et Sted, hvor man ikke har opholdt 

 sig i længere Tid. Ved Scoresby Sund findes den vistnok 

 overalt, hvor Forholdene ere nogenlunde gunstige for den. Paa 

 Ne ills Klipper, ved Sydbræen, paa Danmarks 0, i Bunden 

 af Føhn fjord og i Nord ve stfj ord er den skudt, og flere 

 Steder er der set Spor af den, men kun faa Steder synes den 

 at forekomme i betydeligere Mængde , og den er i hvert Til- 

 fælde ikke saa talrig som paa Vestkysten. 



