il 



trukne ud i den ydre Del af Fjorden , men mærkeligt er det 

 unægteligt , at ikke en eneste har forvildet sig ind i den 

 indre Del. 



Ved A ng mag s al i к blev Arctica alle ikke iagttagen, hvorimod 

 den paa Yderkysten i 1891 var meget almindelig fra 72° 27' IN. lir. 

 19° 56' V.L. og sydefter, medens den ikke blev set nord derfor. 



C, Pattedyr- og Fugle-Livet i Brivisen langs Grønlands 



Østkyst. 



Naar man sammenligner den østgrønlandske Fuglefauna 

 med Faunaen paa det kun c. 40 Mil fjærne Island, vil man se, 

 at der er en ikke uvæsentlig Forskjel, naar man tager den ringe 

 Afstand i Betragtning. Grunden hertil er naturligvis først og 

 fremmest de mindre gode Livsbetingelser paa den grønlandske 

 Kyst, men rimeligvis bidrager dog den mægtige Isstrøm, der uaf- 

 brudt driver ned gjennem Danmarkstrædet, ikke ubetydeligt 

 til det ringere Artsantal i Grønland. Strædet er jo ikke bredere, 

 end at man skulde antage, at Fugle af Arter, der ikke høre 

 hjemme paa Grønlands Østkyst, hyppig maatte forvilde sig over 

 det fra Island ; at saadant ogsaa undertiden sker, kan ses af den 

 Motacilla alba, der blev funden ved Angmagsalik af Kaptajn 

 Holms Expedition. Sammenligner man imidlertid Østgrønlands 

 Fuglefauna med den Fortegnelse, den østerrig-ungarske inter- 

 nationale Station i 1882 — 83 giver over Fuglearterne paa Jan 

 Mayen 1 ), vil man se, at denne besidder en Del flere Arter 

 end Østgrønland, ja endog Arter, der, som f. Ex. Turdus- Arterne 

 og flere andre Sangfugle, slet ikke kunde ventes at blive trufne 

 paa et Sted som Jan Mayen, der vel næppe besidder synderlig 

 bedre Livsbetingelser for dem end Østgrønland. Rimeligvis er 

 det, som ogsaa Dr. Fischer (i ovennævnte Værk S. 109) be- 

 mærker, Individer, der ere blevne drevne ud af Kursen enten 



Die oesterreichische Polarstation Jan Mayen. III Band. 



