64 



Uagtet Fischer og Oehlert (Camp. Scient. Monaco 1892) 

 bestemt hævde, at Terebratulina caput serpentis, L. og septen- 

 trionalis, Couth, ere to gode Arter, er det mig dog ikke muligt 

 at erkende andet end Varietetsforskelligheder. Arten bliver 

 derfor for mig c ir cum polar, ja endog nærmest at betragte 

 som cosmopolitisk, forsaavidt som den efter Jeffreys fra 

 Atlanterhavet er udbredt saavel til Japan og Korea som til 

 Australien og Ny-Zeeland. Ved Vestgrønlands Kyst synes den 

 ikke særlig almindelig. 



3. Terebratula arctica, Friele. 



1878. Terebratula arctica, Friele: Nyt Magazin Naturvidsk. 



vol. 24, p. 221, Fig. I. 

 1886. » » ■>: Norske Nordh. Exp. Moll. II, p. 39, Tab. 12, 



Fig. 17 — 18. 



Hab. 74° 17 ; N. Br., 15° 20' V.L., 127 Fvn., Ler med Sten 

 (К. M.. Østgrønlandske Exp. 1892). . 



Terebratula arctica er udbredt til Jan Mayen (Friele). — 

 70°21'N.Br., 8° 25' V.L., 160 Fvn., Ler (K.M., Østgrønlandske 

 Exp. 1892). — 67° 3' N.Br., 27° 8' V.L., 120 Fvn., (K. M., Wandel). 

 Islands Nordkyst (K. M.). - 



Museets Materiale af nærværende Art og af T. vitrea (Gmel.) 

 er ikke saa stort, at jeg drister mig til at udtale nogen bestemt 

 Mening om disse « Arters» nærmere eller fjærnere Slægtskab. 

 Jeg er imidlertid mest tilbøjelig til at antage, at Jeffreys har 

 Ret i at føre dem sammen, saa at T. arctica kun bliver en 

 Varietet af den næsten cosmopolitiske T. vitrea. Som Finde- 

 steder for sidstnævnte anfører Jeffreys (Proc. Zool. Soc. 1878) 

 Middelhavet, Azorerne, Gode Haabs Forbjærg, talrige Loc. i 

 Atlanterhavet og Florida Bugten, Barbadoes samt Japan (= T. Da- 

 vidsoni, Adams). 



