104 



Til Slutning skal jeg kun tilføje et Par Ord om mine Ind- 

 samlinger paa Havet. Paa Oprejsen forsøgte jeg at fange pela- 

 giske Dyr med Slæbenet, men Udbyttet heraf var gjennemgaaende 

 ringe, og med Undtagelse af mindre Strækninger, hvor smaa 

 Crustaceer optraadte i enorme Mængder, fik man nærmest Ind- 

 tryk af et fattigt Liv i Havet. 



Først da vi kom i Isens Nærhed, optraadte Fugle i rigelig 

 Mængde, og de bleve desto talrigere, jo nærmere vi kom Is- 

 kanten; her viste sig ogsaa Sæler, og fra disses Tilstedeværelse 

 i store Mængder, kunde man slutte til en i al Fald individrig 

 Fauna af lavere Dyr. Imidlertid gav Slæ,benettet meget ringe 

 Resultat her, naar undtages nogle Diatoméer, og Udbyttet stod 

 rent qvantitativt langt under det, vi havde faaet i Nordsøen paa 

 samme Maade. Hvor vare da Dyrene? De maatte opholde sig 

 i de øverste Vandlag; thi Sælerne og Mallemukkerne ,♦ i hvis 

 Maver der fandtes rigelige Levninger af Crustaceer, kunde 

 umuligt dykke paa de uhyre Dybder, vi her havde under os. 

 I Begyndelsen var det lidt gaadefuldt, og jeg forsøgte da ved 

 at sætte Lodder paa Slæbenettet at tage de Dyr, som mulig gik 

 nogle Favne under Overfladen, men heller ikke disse Forsøg 

 gav noget Resultat. Det varede dog ikke længe , inden jeg 

 blev klar paa Forholdene. Crustaceernes store Mængde og 

 større Former holde til paa Isfoden og lige under Isen. Naar 

 Skibet løb til en større Isblok, saaledes at den væltede, saa 

 man Sværme af større Crustaceer slynges afsted med Vandet, 

 der ved Isblokkens Kæntring var sat i stærk Bevægelse. Det 

 er vel navnlig Slægterne Gammarus og Hyperia , der leve paa 

 den Maade. En Del Copepoder t. Ex. Caianus liyperboreus o. a. 

 synes at være rent pelagiske, og den nævnte Art er med Vand- 

 henter optaget fra 50 Favnes Dybde. 



Altsaa til Drivisen knytter mange Crustaceers Liv sig, til 

 disse sagtens en Del Fisk og Blæksprutter, og til dem Sælerne og 

 Fuglene. 



