168 



Længere inde i G aase fjord har jeg selv ikke haft Lej- 

 lighed til at undersøge Basalten; Cand. Hartz meddeler herfra: 



«G a a se fjord. Angaaende Basaltens Lejring i Forhold til 

 Gnejsen se pag. 157; den almindeligste Basalt var en fin- 

 kornet, brunsort Basalt, sjældnere fandtes lysegraa, rødlige eller 

 kulsorte Varieteter; undertiden var Bjærgarten tufagtig, ret ofte 

 mandelstensagtig. Talrige smaa — aldrig store — Zeoliter 

 (Chabasit, Desmin, Heulandit m. fl.) , Calcedon m. m. fandtes i 

 Mandelrummene.» 



6. Gletschere, Glacialdaiinelser og Hæviiiiigsfænomener. 



Der blev i Løbet af Expeditionen kun gjort meget faa Un- 

 dersøgelser angaaende de ved Scoresby Sund værende Glet- 

 schere. Grunden hertil var først og fremmest, at der var saa 

 store isfrie Strækninger i Nærheden af Vinterkvarteret og ingen 

 Gletschere , og paa Sommerrejserne med Baad og Vinter- 

 rejserne med Slæde var der ingen Tid til at opholde sig for at 

 maale Bevægelseshastighed o. s. v. 



Først og fremmest maa naturligvis Indlandsisen nævnes. 

 Det er en Selvfølge, at alle de Bræer, der skyde ud i Bunden 

 af de indre Fjordarme, stamme fra denne. «Nunatakker» ere 

 overordentlig almindelige indenfor. Der kan næppe heller være 

 nogen Tvivl om, at de Gletschere, der sees overalt mellem 

 Basalttoppene paa Scoresby Sunds Sydkyst, staa i For- 

 bindelse indbyrdes og med Indlandsisen , men her kan Be- 

 vægelsen ikke være betydelig, da den største af de Tunger, 

 dette Parti udsender, Sydbræ ved Mundingen af Føn n fjord, 

 synes at være næsten helt stille og kun at skyde faa ls- 

 fjælde ud. Meget af det, der fra Søen sees mellem Sydkystens 

 Toppe, er iøvrigt rimeligvis kun Firnstrækninger uden ken- 

 delig Bevægelse, selv om de ogsaa indbyrdes ere sammenhæn- 

 gende. Paa Grund af denne Egns ejendommelige Bygning ere 

 regenererede Gletscbere meget almindelige. 



