199 



llandlingar I$d. G, n:o 6, s. 15, t. 3 , ûg. 5, 6), skiljer sig 

 darifrån genom öronens byggnad , hvilka hos derma art sluta 

 sig niera till skålet och så småningom däri ofvergå, liksom deras 

 ofre kant alitid bildar en rät linje utan någon vinkel. P. im- 

 perialis Keyserling (Reise in das Petschora Land s. 295, t. 15, 

 flg. 1,2, 3) är betydligt bukigare. 



Pecten Stewartianus forekommer i rätt stor mängd, stun- 

 dom bildande ett lager af hopade , isolerade, vanligen ej full- 

 komligt heia skal, i den grå sandstenen. 



14. Pecten Johnstrupi n. sp. 

 Tafl. ITI, flg. 13. 



Ehuru en af de allmännaste arterna i den grå sandstenen 

 är den dock sällan bevarad i godt och fullständigt skick och 

 forekommer oftast såsom stenkärnor med större eller mindre 

 fragment af skålen, äfvensom med skalets yttersida fast i bärg- 

 arten och visande skalets innersida. Något тега hög an bred, 

 skålen ungefär lika djupa, måttligt konvexa, låsvinkeln spetsig, 

 70 — 80°. Båda skålen försedda med 20—25 stärkt framträdande, 

 radierande ribbor, som äro synliga nästan ända upp tili spetsen 

 och som framträda tydligt äfven på stenkärnan. Öronen lika 

 på båda skålen, men olika på främre och bakre sidan, det ena 

 tämligen litet och svagt framträdande utan inskärning eller 

 ribbor, det andra större och kraftigare, med ganska djup byssus- 

 inskärning och tämligen starka såval koncentriska som radierande 

 ribbor. Höjd omkr. 40, bredd 30— 35 mm . 



Denna karakteristiska form synas mig ej kunna identifieras 

 med någon annan art från vare sig den boreala eller europeiska 

 Juran, utan tyckes förtjäna uppställas såsom en egen art. 



Såsom en stor form af denna eller möjligen såsom en 

 själfständig art förtjäna några exemplar anföras , som uppnå 

 betydligare storlek (höjd 65—70, bredd 60 mm ), hafva fiera och 

 gröfre ribbor men annars synas öfverensstämma med den all- 

 männare, mindre formen. 



