202 



om den ej fattas allt för trangt. A. Spitiensis Oppel (Ueber 

 Ostindische Fossilreste etc. Palaeontologische Mittheillungen 

 aus d. Mus. des Bayr. Staat., s. 297, taf. 88, flg. 5) synes 

 skilja sig genom mindre snedhet, olikstora smärre ribbor mellan 

 de större, гака, ej böjda, ribbor och mindre storlek och kan ej 

 gärna sammanslås eller förväxlas med A. Münsteri. Monotis 

 septentrionalis Baughton (The Journal of the Royal Dublin So- 

 ciety, vol. I, 1856—1857, Dublin 1858, s. 245, taf. 9, fig. 7, 8) 

 är mycket snedare , med mindre bakre öra och raka ribbor, 

 som synas sakna mellanliggande dylika , och kan ej samman- 

 ställas med nu i fråga varande art. 



A. Münsteri, som är bland de allmännaste och mest karak- 

 teristiska arterna i jurabildningarna vid Kap Stewart, fins dar 

 i den grå sandstenen. 



18. Perna sp. 



Ehuru for ilia bevarad för att kunna med såkerhet till arten 

 bestämmas , liknar denna form dock mycket Perna mytiloides 

 Goldf. (Keyserling: Petschora, s. 303, t. 14, fig. 16) och kan möj- 

 ligen tillhöra denna art. 



f den grå sandstenen, sållsynt. 



19. Modiola Bavni n. sp. 



Tafl. IV, fig. 18. 



Ungefär dubbelt så bred som hög ; umbones stärkt framåt- 

 rigtade , belägna langt framåt, dock ej i speisen; framför dem 

 ett stärkt sluttande, något ursvängdt parti ; främre muskelintrycket 

 stort och tydligt. Den framom umbones liggande delen hastigt 

 afsmalnande , med rundad framkant; från umbones går bakåt 

 nedåt ett något hvålfdt parti. Pallealkanten något ursvängd, bak- 

 kanten rundad. Bredd 50— 100 mm ; höjd 25 - 50 ram . 



Denna form, som trots sitt ofullkomliga bevaringssätt lämp- 

 ligast fores til Modiola, foreligger endast såsom stenkärnor med 

 obetydliga skalfragment; skålet har varit tåmligen tjockt och 

 försedt med skarpa tillvåxtstrimmor. Den synes ej kunna iden- 



