204 



23. Leda lacryma Sow. 



Taf. IV, flg. 20. 



Nucula lacryma Sow.: Conch., vol.5, s. 119, taf. 476, fig. 2. 

 Phillips: Yorkshire I, s. 122, pi, 9, fig. 25. 

 Goldfuss: Petr. Germ., s. 156, taf. 125, fig. 10. 

 Quenstedt: Jura, s. 505, taf. 67, fig. 18— 21. 

 Morris and Lysett: Great Oolite, s. 53, taf. 5, fig. 15. 

 Rouiller: Bull. Nat. Moscou 1846, s. 274, taf. D., fig. 13. 



Fullkomligt öfverensstämmande med derma allmänt utbredda 

 europeiska form. 



Sällsynt i den grå sandstenen. 



24. Astarte В ay i n. sp. 



Tafl IV, fig. 22. 



En Uten form af ung. 5 mm genomskärning, något mera bred 

 an hög ; bakkanten täml. tvär med rundade hörn , framkanten 

 rundad, umbones något antemediana med 5 — 8 koncentriska 

 valkar, af hvilka de ytlersta följa skalets yttre konturer, medan de 

 närmare midten belägna äro mera runda; skålen tämligen platta. 



Synes ej vara endast en yngre form af någon af de öfriga 

 här förekommande Astarte-arterna, utan en själfständig från 

 dem skild art. 



Den liknar i visst afseende A. Buchiana d'Orb. (Russia in 

 Europe etc. Bd. II, s. 456, taf. 38, flg. 23 — 25), men skiljes däri- 

 från genom färre valkar och mindre bukighet. Öfverensstämmer 

 äfven med flg. 6 a, men ej med de öfriga figurerna af A. subte- 

 tragona Goldfuss (Petr. Germ. taf. 134). 



Sällsynt i den svarta kalkstenen. 



25. Astarte Wandeli n. sp. 



Tafl. IV, fig. 21 abc. 

 Så godt som uleslutande stenkärnor, med obetydliga frag- 

 ment af det oftast i kalkspat forvandlade tjocka skålet, som varit 

 försedt med koncentriska, ej alltför tått gående linjer (se fig. 21 c) ; 

 stenkärnans bredd ung. 35, höjd 22, tjocklek 10 mm . Umbones 



