264 



et stærkt indskaaret stejlere Parti, der er karakteriseret ved de 

 hvidgule Yægge i Kløfterne, og hvori de kulførende Dannelser 

 ses at ligge i uforstyrret Lejring. Herover kommer saa Trap- 

 lagene, hvis nedre Grænse ses uskarp, paa Grund af at de stærkt 

 kløftede Bjergarter, Basalt og Mandelsten , let styrte ned og 

 bedækker denne Grænse. 



Mægtige vertikale og horizontale Basaltgange, saaledes som 

 det f. Ex. tydeligt ses paa Siden af Isunguak, gjennemkrydse de 

 kulførende Dannelser. Nogen stærkere Forskydning af Lagene 

 (Spring) synes disse mægtige Gjennembrud kun sjeldent at have 

 bevirket. Heller ikke faar man, med enkelte Undtagelser M, Ind- 

 trykket af, at Basalten er brudt frem med en saa stor Varme, 

 at den fysisk har paavirket de gjennembrudte Lag, derimod er 

 der ofte Spor af, at Basalten kemisk har paavirket sine Om- 

 givelser, idet disse ere hærdede. — Over Trappen ses paa Bil- 

 ledet endehg Is- og Snelaget, Firnen, at træde frem. — Billedet 

 er taget fra Nugarsuk. 



Ujaragsugsuk er bekendt som Findestedet for Protopteris 

 punctata, men ellers ere Forsteninger her sjeldne, da Sandstenen 

 er grovkornet, I det andet Elvleje Vest for Husene saas Aftryk af 

 tiere Fod lange , men fladtrykte og fuldstændig utydelige Træ- 

 stammer. Sandstenen forfulgtes op til en Højde af c» 520 M., 

 bvor den dækkes af mægtige Basaltsøjler. Det for Ujaragsugsuk 

 karakteristiske Sømærke, den fremspringende Klippe Igdlorsuau- 

 sak, er et Knippe af saadanne Søjler, vel et Parti af en mægtig 

 Lavastrøm. I en Højde af c. 300 Meter fandtes i en grovsandet 

 Skifer nogle meget ulydelige Blade af Løvtræer, vel det samme 

 Lag, som Nathorst har bestemt som tertiært ^). 



Den I4de Juli om Aftenen afrejste vi fra Ujaragsugsuk til 

 Unartuarsuk, hvor der for Øjeblikket brydes Kul til Kolonien 

 Ritenbenk. Paa Vejen passerede vi de " varme» Kilder ved 



Meddelelser om Grønland. IV. S. 190. 



Norden s kiöd: Den andra Dicksonska Expeditionen till Grönland. S. 2Г)2. 



