ÉntomoTogiai niégfigveTések Ausztráliában. 79 



mert a Kék-hegységben egyet se láttam, csupán csak Sydney kör- 

 nyékén néhány bokrot. Pedig különösen kerestem, mert több rovar 

 élősködik rajtok, mint az Eucalyptusokon. 



Az erdők alja a falvak közelében nagyon alkalmatlan rova- 

 rászó hely, mert talán szándékosan felégetik, mivel azt tartják, 

 hogy a legtöbb ausztráliai benszülött növénynek olyan vastag 

 burkos magva van, hosy vagy csak hosszan tartó, erős szárazság 

 után nyílik fel, vagy felégetés után, a mikor az első esővel gaz- 

 dagabb növényzet nő rajta. Tele is van az erdő széndarabokkal, 

 még a zöld növényzet közt is alig találok kis helyet, hol nem 

 kormozom össze ruhámat, hálómat, elég, ha a kezem csupa piszok. 

 Az összeégett Eucalyptus kérge alatt is csak itt-ott akad né- 

 hány bogár. 



Springwood környéke minden tekintetben jobb rovarászó hely 

 lett volna, mint Mt.-Victoria, de elrontott mindent az eső. 



Springwood, 1900. novemberhó 16. Megérkezésem nap- 

 ján, d. u. 3 óra után még szép, verőfényes volt az idő, találtam 

 is egy száraz Cricket, a hol nem fújt az erős délkeleti hideg szél, 

 a mi alig jobb, mint a Bóra. Kevés rovart találtam. 



Másnap egyfolytában esett az eső, esernyő alatt mentem ki a 

 közeli erdőbe. Az eredmény elég kielégítő volt. Akadt a többi. közt 

 egy Mantodea-álcza, egy Hemerobius, meg egy Homoptera-álcza, 

 a mely olyan élénken ugrált fűszálról fűszálra, mikor dohány-füsttel 

 felzavartam, hog}^ azt gondoltam, röpül, s csak a feltűzéskor láttam, 

 hogy még fejletlen. 



Egy kő alatt leltem egy népes hangya-fészket (JPoíyrachis) 

 szárnyas hímekkel és nőstényekkel. A legelegánsabb hangya, a mit 

 eddig gyűjtés közben láttam. Szép rókavörös, bársony potroha 

 csak úgy villog mozgás közben. Mikor felemeltem a követ, csak 

 a szárnyasok bújtak el sebtében ; a dolgozók, mint a legtöbb 

 PoJyrachis-fa]é, nem nagyon ijedtek meg, mintegy közönyösen 

 szedték fel a kő alá hordott bábokat, hogy az alsó menetekbe 

 mentsék. < 'sak épen az támadt rám, a melyiket megfogni akartam. 

 Igyekezett harapni is, de fő fegyvere mégis az a hangya-sav akart 

 lenni, a mit potroha végén kilőtt, sokszor olyan erős sugárban, 

 hogy az puszta szemmel is látható volt ; a szaga tiszta eczet-sav 

 szagára emlékeztet, s olyan erős, olyan szúró, mint ha ammoniákos 

 üvegcsébe szagoltam volna bele, mikor egy az orromba fecsken- 

 dezett, a mint épen meg akartam szagolni. 



