80 Biró Lajos. 



• A kifecskendezett sav egészen elrondítja a potroh szép bár- 

 som' színét, meglehet, hogy a spiritus is ártani fog neki, azért a 

 szárnyasoknak megfelelő dolgozót egyben fel is tűztem. A szárnya- 

 sokat se tettem borszeszbe, mert épen most fejlődvén ki, a szár- 

 nyuk nagyon gyenge. 



Novemberhó 18-án ismét egész nap szitált az eső, alig állt 

 meg déltájban egy félórára, mennyi idő alatt épen csakis a Casuarina- 

 fákról száradtak fel a cseppek s a felfordított esernyőbe vereget- 

 hettem tartalmukat. Gazdagabb élet volt rajtuk, mint az Eucalyp- 

 tusokon ; ha továbbra is Ausztráliában maradok, különös figye- 

 lemben részesítem a (. asuarinákat. 



Novemberhó 19. Az eső éjjel-nappal folyton szitál, lucskos 

 minden, még ma visszatérek Sydneybe. Ezért is, de más fontosabb 

 okból is. Szeptember elején, mikor indulóba voltam ide Ausztráliába, 

 azt írtam haza Szalay Imre úr ő méltóságának, hogy ha kívána- 

 tosnak látszik, hogy itt tovább gyűjtsek, akkor november 10 — 20-ika 

 közt táviratilag küldjön pénzt a consulatushoz czímezve, mert er- 

 szényem csak novemberhó végéig bírja ki az itteni éghajlatot. 

 Mostani czímemet tudja a consulatus, de máig se jött tőle hír, hogy 

 kabeltelegramm érkezett volna. Ez azt jelenti, hogy visszatérhetek 

 Új-Guineába. Hát igyekeznem kell jól felhasználni az időt az elin- 

 dulásig, 28-káig, azért ma reggel be is csomagoltam mindent. 



Bizony örömmel megyek vissza, nem tetszik nekem itt. Mi- 

 csoda nyomorúságos nézni az itteni Flórát a nagyszerű új-guineai 

 őserdők után. A Faunában ugyan nem lenne hiba. De ez a szörnyű 

 klima ! Mindig fúj a szél valamerről. Délkeletről, éjszakról, hideg 

 szél, folyton fázom. Pedig itt most tavasz vége volna, vagy mi ! 

 Most kezd érni a cseresznye és a tengeri-baraczk. Az éghajlatnak 

 is olyan formának kell lenni, mint Szicziliában. Én pedig lépten- 

 nyomon meghűlök s azonnal hasmenést kapok tőle. Mindig náthás 

 vagyok, az orrom már egészen kisebesedett tőle. 



Mikor az idevalók hőségről panaszkodnak, én kettősen öltöz- 

 ködöm, alól veszem az én tropikus fehér ruhámat, rá az itt szerzett 

 meleg tavaszit, és délben is a napra ülök. Ott aztán kezdem ma- 

 gamat jól érezni, valami nagyon kedves melegség jár át. Kezdem 

 érteni a négert, a ki nálunk forró nyári napon is a napfényre 

 fekszik aludni. Szinte előre rettegek a hazamenéstől. Ott is ilyen 

 hideg lesz nekem ? Vagy talán még hidegebb ? Hát még a tél ! ! 

 Borzasztó lehet az. 



Van itt azonban valami félelmesebb is Ausztráliában, a mi 



