184: Liska József, Ulbrich Ede, Kovács János és Vágó Pál. 



nius végétől szeptember elejéig észleltem. Röpülésének főideje azon- 

 ban július közepére esett. Július 18 án a péczeli téglaégetőtől az 

 Isaszeg felé vezető út mentén — a vasúti hídig — különösen 

 nagy számban röpködött és ezen alkalommal a példányok nem- 

 csak rendkívül nagy sokaságuk, hanem röpülésük gyorsasága, vala- 

 mint a rajtuk észlelt bizonyos nyugtalanság, majdnem mondhat- 

 nám idegesség által tűntek fel. Röptük gyors, sőt rohamos és a 

 szokottnál sokkal magasabb is volt s azon benyomást tette, 

 mintha a pillék szélvihar által hajtatnának, annak daczára, hogy 

 akkor a legszebb és kivételesen elég szélcsendes idő is volt. Röpü- 

 lésük azonban nem mutatott határozott irányt, hanem inkább ki- 

 terjedt minden irán^^ba. Ugyan ezen jelenség — habár valamivel 

 csekélyebb mérvben ■ — még másod és harmadnap is észlel- 

 hető volt. 



Ulbrich Ede. 



VI. 



Folyó év július hava első felében — a napra pontosan nem 

 emlékszem — igen érdekes és gondolom, ritka természeti jelenség- 

 nek voltam tanuja. A dobsinai jégbarlang mellett a délelőtti órák- 

 ban óriási lepkerajt láttam északkeletről délnyugati irányban vo- 

 nulni. Egyesek már reggel 9 óra körül röpültek a mondott irán}^- 

 ban, a zöme azonban 10 — 12 óra között jelent meg és mintegy 

 három óra hosszat vonultak tömötten, mintha élesen határolt széles 

 szalagot formáltak volna. Az egyének számát sok ezerre, talán 

 millióra kell becsülnöm, mert e raj a verőfényes időben sötét ár- 

 nyékot vetett, mint valami felhő. A tisztás fölött jókora ember- 

 magasságban röpültek, a hol pedig erdő került útjokba, a fenyőfák 

 fölé kerekedtek. Valamennyien egyazon irányban röpültek, mintha 

 egy gondolat, eg}^ czél vezérelte volna őket ; egyesek ki-kiváltak, 

 le-Ieszállva a virágokra, de csakhamar követték a többit ezek is. 

 A nagy raj, mikor észrevettem, a Gölnicz völgyében volt s onnan 

 emelkedett a lejtő fölött fel, a hegyeknek tartva. Valamennyi egj^ 

 fajhoz látszott tartozni.^) 



Honnan kerültek e vidékre, nem tudni ; valamint azt sem, 

 hová mentek és mi sors érte őket. 



1) Ehhez a Természettudományi Közlöny szerkesztője a következőket jeg5rz 

 meg : Augusztus elején magam is a dobsinai jégbarlanghoz kerülvén, a gyerekek 

 összefogdosta néhány példányt bogáncslepkének (Vanessa cardui L.) találtam. E 

 faj vándorlásáról különben volt már szó a Természettudományi Közlöny XX. k. 

 482. lapján. Paszlavszky József, 



