A Mantis religiosa életmódjáról. 



Irta Tomala Nándor. 



A Mantis religiosa L. tengerentúli rokonairól ismeretes, hogy 

 rendes táplálékuk rovarokból áll ugyan, de alkalom adtán apró 

 gerinczeseket is elfog^^asztanak. így pl. említi B u r m e i s t e r, hogy 

 H u d s o n természetbúvár Buenos Aires környékén levő villájában 

 egyik este figyelmessé lett egy madárka {Serpophaga subcristata) 

 hangos visítására, a melyet a 78 mm. hosszú Mantis argentaná 

 nőstényének karmai közt talált. A madárkának fejbőre rongyokká 

 volt tépve, sőt a Mantis már koponyáját, homlokán is kikezdte. 

 Zimmermann pedig Észak-Amerikában megfigyelte, hogy a 

 Mantisnak más rokona, a karolinai Stagmomantis carolinae nős- 

 ténye fogságban, ismételt peterakás alkalmával nemcsak hatalmas 

 nagy sáskákat, hanem néhány fiatal békát, sőt egy nálánál három- 

 szorta nag3'obb gyíkot is legyűrt és felfalatozott. Ha pedig vala- 

 mely prédáját evés közben elhagyta, ahhoz már vissza nem tért, 

 hanem újabb élő áldozatoknak rohant neki. 



A mi „ájtatos manó"-nak nevezett Mantis religiosánkról 

 eddigelé csak azt tudtuk, részint saját tapasztalat után, részint az 

 irodalomból, hogy rovarokból él, de „állítólag" apró gerinczese- 

 ket is megtámad. 



Hogy ez utóbbi állítás nem légből kapott, arra nézve példát 

 hozhatok fel. 



Az 1903. év szeptember hó 28-án épen akkor tűnt szemembe 

 egy Mantis, a midőn körülbelül 80 mm. hosszú kis gyíkot fogott 

 el karmaival. .\ gyík természetesen rugdalódzott és farkával is 

 igyekezett védekezni, de ezzel a Mantis mitsem törődve, azonnal 

 hozzáfogott prédájának elfogyasztásához. Először a gyík hátáról 

 két oldalt rágta le a húst, majd annak jobb hátulsó lábát is meg- 

 ette. Ez alatt a szegény gyík nagy kínjában időnként tátogatta a 

 száját, mintha ásítoznék. 



Az egész jelenet igen gyorsan folyt le, úgy hogy mentő kí- 

 sérletemmel elkéstem. A mentést úgy akartam véghez vinni, hogy 



Rovartani Lapok 1903. november. 



