A. Aigner Lajos. 125 



dégszerető gazdáik között fennálló kölcsönös viszonyok könnyebb 

 áttekintése és gyorsabb megérthetésére igen jó szolgálatot tesz- 

 Másrészt azonban nem szabad elfelejteni, hogy a hangya- és 

 termita-vendégek életmódja rendkívüli különféleséget tüntet fel. En- 

 nélfogva sok esetben, bárha a vendég életmódját ismerjük is, 

 kétes marad, hogy a négy osztály melyike alá sorozzuk, mivel az 

 említett kategóriák többjének egyes sajátságait magában egyesíti. 



Ha tekintetbe veszszük, hogy a hangyák és termiták vendégei 

 rendes gazdáikkal nem közvetlenül s egyszerre keletkeztek, hanem 

 a fejlődés folyamában eredetileg szabadon élő alakokból jutottak 

 mai morphologiai és biológiai alakjukhoz, magától érthető, hogy a 

 hangya- és termita-kedvelte rovarok vendég-viszonyában a legkü- 

 lönfélébb fokozatoknak kell találkozniok. Sőt inkább azon lehet 

 csodálkozni, hogy nincsen több ily fokozat, hogy p. o. a Lomechasa- 

 csoport magasan kifejlett hangya-bará'.ságával morphologiai- és 

 biológiailag annyira elszigetelve s egyedül áll. A hangya- és termita- 

 kedveltségnek feltűnő jelensége azonban eredetileg benső okokban 

 rejlő aktiv alkalmazkodási hajlamnak és tehetségnek feltevése nél- 

 kül alighanem mindig érthetetlen marad. 



A leszármazási elmélet hívei mindenesetre fontolják meg ezen 

 bonyolult és homályos kérdések nagy nehézségeit. 



E helyütt csak a Hetaerms ferrugineiis és rokonai szolgál- 

 janak például. Az első pillantásra mi látszik könnyebbnek, mint 

 hogy egy apró vaskos bogár, mely családi Örökül máris dacz- 

 t3fpussal bír, a hangyáknak pete-parasitául magát feltolja, azután 

 pedig megtámadhatlan voltánál fogva lassankint közönyösen tűrve 

 legyen, és végül, mivelhogy a hangyáknak az eredetileg véletlenül 

 tortént megnyalügatása megtetszett, a valódi vendég viszonyába 

 lépjen elő? A dolog azonban nem oly egyszerű. Wasmann a 

 maga megfigyelési hangyabolyaiban öt év óta tartott nagyobb számú 

 Hetaeriust s arra az eredményre jutott, hogy a leszármazási elmé- 

 let szempontjából erre a bogárra nézve előnyösebb lenne, hogyha 

 a hangyák csupáncsak közönyösen megtűrnék. A hangyák által 

 való megnyalogatása semmi előnynyel sem jár reája^ nézve, m«rt 

 azok nem etetik, ellenben nagy veszélynek teszi ki őt. Különösen 

 a Formica sangtiinea és pratensis gyakran negyedóra hosszat ját- 

 szanak vele, mint a macska az egérrel, s abbeli kísérleteik közben, 

 hogy állkapcsaikkal megállásra kényszerítsék, méltatlanul bánnak 

 vele, sőt olykor meg is csonkítják. Egy ízben a Fornüca sangiiinea 

 egy Hetaeriust, miután vele túlságosan „szeretetteljesen" bánt, a 

 vegén megölte és részben fel is falta, mivel a megsérült bogárnak 



