Kiilcufélék. 127 



találta és tenyésztette, de ügy tapasztalta, hogy a hernyók hónapo- 

 kig iS' eléltek. Mások ugyanoly körülmények közt nehán}^ ivadékot 

 neveltek, de mihelyt a száraz theát megnedvesítették, az összes 

 hernyó tönkrement. — A Cossns cossiis hernyóját száraz kenyér mel- 

 lett is felnevelték már. — Snierinthiis tiliae hernyóját tölgyfa 

 levéllel is fel lehet nevelni. A lepke színe azonban fakó lesz, alső 

 szárnya feltűnően sötétté, a szárny is a rendesnél valamivel kes- 

 kenyebbé. — A Deilephila eiiphorhiac hernyója elfogadja a szőlő- 

 levelet, sőt a szőlőbogyót is ; egyébiránt már Plantago lanceolatán 

 is találták 



A vértetü rovarelienségei. A több ízben hazánkban is meg- 

 fordult D r. V e r h o e ff bonni tudós, a vértetűtől nagyon ellepett 

 gyümölcsösben tanulmám^ozta a kártékony állatot és kivált ellensé- 

 geit. ll\'enekül a következőket ismerte fel : 1. A Phytocoris popiüi 

 nevű puloska és nehán}' faj rokona, de ezek csekély számban 

 mutatkoznak és nem eléggé falánkok. ^. Valamely Syphus- ^égy) 

 faj, mely jól működik, de ritka. 3. Gyakoriabbak s ennélfogva 

 íigyelemre méltóbbak a Coccinellida-nembeli Coccinella- és Halyzia 

 bogár-fajok melyek álczája is, de imagoja is erősen pusztítja a vér- 

 tűt. 4. Legte\'ékenyebb és nagy számánál fogva leghathatósabb 

 pusztítónak bizonyult a Cluysop i vulgáris nevű reczés-szárnyú lárvája 

 (átalakulásait lásd : Brehm Tierleben), melyet V e r h o e ff eddig 

 csak mint a Tanacetum vulgaren élő levéltetvek ellenségét ismerte. 

 Végül ajánlja, hogy ezeket az állatokat gyűjtsék össze, és kössék 

 ki a vértetűk ellepte fákra. Nem hiszi ugyan, hogy ezáltal ki 

 lehessen irtani a vértetűt, de igenis lehet kíírtételét tetemesen 

 korlátozni. 



Az entomologia a földrajz szolgálatában. S t o 1 1 svájczí tudós 

 a hangyák elterjedéséről értekezvén, fontos földrajzi problémát is 

 érint. Miután a tropikus Ausztrália számos hangyaalakjának dél- 

 amerikai fajokkal való közeli rokonságát vagy azonosságát kiderí- 

 tette volna, ezt a körülményt kapcsolatba hozza azzal a ténjmyel, 

 hogy a nevezett két világrésznek szemközt levő partjai folytonos 

 sülyedésben vannak, mi mellett elmerült erdők stb. felfedezése 

 bizonyít, de ujabban eszközölt fúrások is a mellett tanúskodnak. 

 Az Ellice-csoport egyik korall-sz'getén ugyanis 170 méternyire tiszta 

 korall-szildát fúrtak át ; minthogy pedig a korall-állatok meleg, áradó 

 vízben tenyésznek, kétséget se szenved, hogy a 170 m. mélységben levő 

 korall -sziklát oly állatok készítették, a melyek hajdanta közvetlenül a víz 

 felszíne alatt éltek. Ha tehát ezzel is be van bizonyítva, hogy a déli Csön- 

 des üczeán partjai és feneke folyton sülyed, és ha az oczeán két part- 

 ján számos, részben a vándorlásban igen lomha gerincztelen állat 

 azonos vagj^ annyira hasonló, hogy közvetlen rokonságukat el kell 

 ismerni : önkényt arra a következtetésre jutunk, hogy .Ausztrália és 

 Dél-Amerika egykoron száraz földdel össze volt kötve, a mi eddig 

 vitás kérdés volt. 



„A madarak hasznáról és káráról." Ez a czíme egy új könyv- 

 nek, melyet Darányi Ignácz földmívelésügyi minister megbízá- 



