92 4- -A-igner Lajps. 



jtemberben jíifejlődve, télire elrejtőznek, újra előjönnek és még 

 őszkor elbábozódnak, a minek a következménye az lehet, hogy 

 további néhány meleg hét után a lepke ■ — talán tél közepén — meg- 

 jelenik ; oly bábok, melyek különben kitelelnek, még őszszel fejlődnek 

 ki lepkékké, melyek természetesen csakhamar elpusztulnak ; kitelelő 

 lepkék a petéiket az egyévi tápnövényre lerakják, a helyett, hogy 

 4zt tavaszkor az új csírákra raknák. Ezek után szabályul kimond- 

 ható, hogy a hideg tél, ha nem túlságosan kemény, a lepkékre 

 nézve kedvező. 



A forró nyár ép oly káros hatású, mint az enyhe tél, habár 

 sok lepke kedveli is a forró napokat. Meleg és száraz nyáron 

 nagyszámú lepke eltorzul, mint ezt hazánkban 1898-ban is észlel- 

 tük. Ennek oka valószínűleg nem abban rejlik, mint állították, 

 hogy a szárazság folytán a kikelő lepke szárnyai megszáradnak, 

 mielőtt teljesen kifejlődhettek volna ; hanem inkább abban, hogy 

 a növények száraz és nedvtelen volta miatt a hernyó nem nyer 

 elegendő táplálékot, a báb pedig, — melynek bizonyos nedvességre 

 szintén szüksége van, — nem kap elegendő nedvességet, hogy 

 egészséges lepkévé alakulhasson. Ezzel egybevág az, hog\^ száraz 

 időben a lepke kisebb szokott lenni s ilyenkor a legtöbb variatió 

 és aberratió mutatkozik. 



A lepkék fejlődésére legelőnyösebb az az időjárás, ha az év- 

 nek lefolyása körülbelül a következő : Verőfényes, de éjjeli fagy- 

 gyal járó márczius után esős április ; ezt meleg és tiszta, de számos 

 erős esőzéstől megszakított nyár követi, a mely változó szeptemberi 

 idő után szép októberi napokat hoz, melyeket utóbb kiadós hava- 

 zás felvált. Ily időjárás mellett alighanem a legtöbb lepke pározha- 

 tik és bő ivadéknak adhat életei. 



Ez azonban nem állhat általános szabályként. Van számos 

 lepkefaj, mely épen a károsnak feltüntetett száraz nyáron fejlődik 

 különösen nagy számban. A teljesen rendes, lepkékben bővelkedő 

 évek ritkán azok, melyekben a kártékon\^ hernyók nagy mennyi- 

 ségben elszaporodnak és pusztítanak ; ez inkább lepkékben szegény 

 években szokott bekövetkezni. Esős nyár általában hátrányos, 

 Dizonyos fajokra nézve azonban kedvező ; pl. az igen esős 1879-ki 

 nyáron a Vanessa cardtti, Colias Ediisa és Plnsia gamma rend- 

 kívüli mennyiségben lépett fel s az 1888-ki esős nyáron déli 

 Németországban a Lasiocampa pini nagy károkat okozott. Viszont 

 azt tartják, hogy az 1882- és 1883-ki kedvezőtlen nyara Lycaena 

 Ariont Angliában csaknem teljesen kiirtotta. Egyébként esős nyáron 



