A paizstetvek. 



* Irta Jablonoivski József}) 



A sűrűn álló, sűrű koronájú szilvafák ujjnyi vastag, vagy 

 ennél vékonyabb ágain, május végén és júniusban apró, bukkö.iy- 

 vSzemnél alig nagyobb fényes barna színű és félig gömbölyded 

 testeket lalálunk, a melyekkel az ág íehzíae sűrűn el van borítva. 

 E testek a szilvafa-paizstetű {L'caninm pnmastri Fonsc. ) 

 nőstényeinek paizsai. Ha egy-egy ilyen paizsot fölemelünk, május 

 közepén megtaláljuk benne a tömérdek sok tojását, mely olyan 

 apró, hogy az a paizs felemelésekor, mint akár a finom búzadara 

 apró szeme, széthullik. Júliusban is megtaláljuk még e paizsban 

 a port, de az már csak az üres tojáshéj, mert a fiatal tetvek 

 már kikeltek s a szilvafa levelein elszéledtek, a melyeknek fonák- 

 ján körülbelül augusztus végéig maradnak. Ilyenkor megmozdulnak 

 s a lombról az ágakra, vagy a fa derekára vándorolnak telelés 

 végett. E vándorláskor még igen piczinyek s az ember szabad 

 szemmel alig látja őket. Jövő évi áprilisban felocsúdnak téli ál- 

 mukból, felhúzódnak a fakorona ujjnyi vastag ágaira s ott tele- 

 pednek le végképen. Bőséges táplálkozás folytán (hiszen szívják a 

 fa nedvét) a nőstények rohamosan fejlődnek, duzzadoznak és pá- 

 rosodásuk után a felpúposodott paizsuk alá egyenkint 2 — 30Ö0 

 tojást tojnak. A nőstény felpúposodott' paizsa, az állat egész ter- 

 mete, il^^enkor borsszem nagyságú. 



Ez a paizstetű csak a már más oknál fogva elgyöngült 

 fákon tehet kárt. Egészséges szilvafákon, melyek koronája gyér, 

 kárt nem tesz. .A fertőzött fákat úgy tisztogatjuk meg toIük, hogy 

 májusban, míg a nőstény paizsa tele van petével, a paizsokat 

 lehorzsoljuk, s a földre hulló petét bekapáljuk a földbe, vagy 

 hogy az igen paizstetves ágakat ugyancsak májusban levágjuk és 



1) Mutatvány szerző ily czímű művéből : „A gyümölcsfák és a szőlő kártevő 

 rovarai" (Ismertetését lásd a „Különfélék" közt.) 

 Rovartani Lapok 1902. jmiius. 



