120 Csiki Ernő.' 



A hernyó hiindenféle gyomon, leginkább pedig diszn.óparéjon 

 és libatoppon (ChenoDodium) é\, de találták már az ürmön, a fo- 

 lyókán (Convolvulus), a búzavirágon (Centaurea), a szőrös paréjon 

 (Amaranthus retroflexus) és a labodán (Atriplex) is. Csak akkor, 

 ha ezekből kifogy, megy át tenyésztett növényekre is. 



Tanúsítja ezt a királyhalmi eset is. Iti májusban a szőlők 

 közötti gyepes utakon és a szőlőben levő gyomos helyeken rajok- 

 ban szállt a pille. A gvomon azután rengeteg sok hernyó mutat- 

 kozott. Kapáláskor a gyom eltávolíttatván, neki estek a konyha- 

 kertnek, s először a káposztaféléket ették meg a homokig^ majd 

 elpusztították a szamóczát, borsót, spenótot, vörös-hagymát, sárga- 

 és görögdinnyét, és a torma levelét, azután megtámadták a sárga- 

 répát, petrezselymet és burgonyát, sőt az alma- és szilva- 

 fákat is ; viszont nem bántották a szőlőt, tököt, sóskát, fokhagy- 

 mát és paradicsomot, valamint nem a körte-, kajszin- as őszi 

 baraczkfákat. 



Szilágy megyében a hernN'ók megtámadták a luczernát, ten- 

 gerit, kendert és tököt ; Marosvásárhelyen a többi közül az ugorka- 

 és bab levelét, a tök levelét és magát a tököt, sőt a vörös gyűrűt 

 is, de megkiméhék a muhart. Szolnok-Doboka megyében pusztí- 

 tották a czukorrépa levelét. Azonkívül megeszik a lóherét s a borsó-, 

 sárgarépa- és fűzfa levelét, szóval egyáltalában nem válogatósak. 



Mindezekből J a b 1 o n o \v s k i bizonyára helyesen, azt követ- 

 kezteti, hogy a hernyó gyomevő ugyan, de második és harmadik 

 ivadéka, kifogyván a gyomból, megtámadja főleg a főzelékféléket 

 és a szélesebb levelű egyéb termesztett növényeket, melyekben 

 érzékeny kárt okozhat. 



A hernyó irtíisára Királyhalmon az l^/o-os bordói keverék- 

 kel való permetezést alkalmazták jő sikerrel. E helyett J a b 1 o- 

 n o w s k i a 3 — 4 °/«-os dohanylúggal való permetezést ajánlja. 



A bogarak systematikájáról. 



(Az újabb vizsgálatok eredményeinek ismertetése.) 



Irta Csihi Ernő. 

 II. 



A csápok elhelyezését illetőleg rendszerint azt olvassuk a 

 rovartani munkákban, hogy azok a szemek előtt, a felső állkapcsok 

 töve mellett vagy a homlokon vannak elhelyezve. Ebből nem követ- 



