28 I- Otakar John: 



ky je značně tenká, jeví se jen jako blána. Ale nad vyvinutý^ 

 mi orgány nabývá značné velikosti a mnohdy bizarní podobjil 

 jejíž příčinou je způsob růstu cupuly. 



Základem jejím je membrána limitans, vyloučená sténoi 

 kanálku. Při popisu pohárku uvedli jsme, že sbíhá až na okra 

 jové pásmo indifferentních buněk. Tu, nebo někdy i dříve si 

 odchlipuje a probíhá v určité vzdálenosti nad pohárkem, úplní 

 jej kryjíc, tak že jeho buňky nepřijdou do přímého styku s ob 

 sáhem kanálku a také se zevnějškem. Cupula terminalis mi 

 v nejjednodušším stadiu asi následující podobu: Na spodní 

 k pohárku obrácené straně, je vrstva hmoty skoro pěnovití 

 konsistence; vykazuje skoro vždy patrné, ač slabě, vrstven: 

 jednak podélné, jednak, a to hlavně uprostřed, příčné. Y tétc 

 spodní části cupuly končí smyslové brvy. II některých cupii] 

 střední část spodní vrstvy bývá až kupkovitá a tak příčné 

 proužkovaná, že činí dojem slepených brv. Je pravděpodobno. 

 že tomu vskutku tak je. Brvy buněk ležících dále od středu 

 směřují ke cupule šikmo, až horizontálně, a splývají s ní, při- 

 s.pívajíce snad takto k podélnému vrstvení. Na spod je cupula 

 omezena ostře se barvící vrstvičkou. Nejvyšší vrstva cupuly 

 se barví značně intensivně a činí dojem čistě kutikulární vrst- 

 \j. Dá se také ve většině případů sledovati až v samu limi- 

 tans kanálku. V krajové části, kde se cupula ztenčuje ve zmí- 

 něnou odchlípenou limitans, je viděti, jak zvláště tady inten- 

 sivně zbarvená spodní vrstvička se také přikládá k blankovi- 

 tému okraji cupuly. Mezi nimi je dobře viděti podélné vrstvy. 

 Nejvyšší, mající kutikulární charakter, není nikdy rovnou a 

 hladkou ; vždy tvoří různé záhyby a výstupky. Na těchto mož- 

 no však pozorovati jistou pravidelnost. Sledujeme-li řezy cu- 

 pulou, tu poznáme, že se nejprve nad středem jejím kutikulár- 

 ní vrstva složí ve dva záhyby. Tyto brzy horními okraji se 

 sblíží a splynou se všech stran (obr. 39. b) . Utvoří se tak du- 1 

 tinka, jež se ale brzy stlačuje a lumen její skoro mizí. V tomto 

 případě se vsunula uzavřená část kutikulární vrstvy pod tuto 

 samu. Hned na to se obyčejně nad stlačenou dutinkou opakuje 

 podobný pochod. Ale často pozměněným způsobem. Nesply- 

 nou totiž horní okraje záhybů, nýbrž kutikulární vrstva uza- 

 vře dutinku na spodu, tak že vznikne jakoby miska s dvoji- 

 tými stěnami, přisedající na kutikulární vrstvu (obr. 39. e, d.). 



