4 II. Dr. Jan Vilhehn: 



jež jsou zároveň příspěvkem k historii botaniky v Čechách. 

 V části systematické uvádím jen rostliny ze stanovisek, jeř 

 jsem sám mohl prostudovati, a jen v málo případech uvedeny 

 rostliny ze stanovisek starších, důvěřuje udáním sv. p. 

 z Leonhardi, Alex. Brauna a W. Miguly. 



Všem, kteří mně poskytnutím materiálu něho jinak ra- 

 dou a pomocí hýli nápomocni, vzdávám vřelý dík! 



V Praze v listopadu 1913. 



Spisovatel 



I. 

 Všeobecná část. 



1. Část morfologicko-anatomická. 



Parožnatky jsou vesměs rostliny vodní, jednoleté nel>o 

 vytrvalé. Obyčejně společně rostou na dně vod v řídkých nebo 

 hustých trsech, často vyplňujíce hustým porostem velké plo- 

 chy, j^ndj porůznu ojediněle splývají trsíčky jejich v měl- 

 kých i hlubších vodách sladkých, slaných i brakických. Jen 

 dle zevní tvářnosti mohly by považovány býti za podobné ně- 

 kterým vodním jevnosnubným rostlinám (Hippuris, Myrio- 

 phi/lluin, Ceratophyllum, Zanichellia, Najas) nebo snad Eqiú- 

 setum. Jsou morfologicky nejdokonaleji organisovanou sku- 

 pinou Thallophyt bez bližších vztahů k jiným skupinám 

 těchto. Stélka jejich jest pravidelně rozlišena v pravé článko- 

 vané rhizoidy a osy (lodyhy a větve) s neobmezeným vzrů- 

 stem, dále pak rozčleněna v listy vzrůstu obmezeného v pra- 

 videlných a střídavých přeslenech sestavené kolem lodyhy, 

 na nichž jako na lodyze střídají se články s uzlinami. V uzli- 

 nách listů mohou vznikati opět listy druhého i dalších stupňů 

 (lístky). LodA^žní články jsou buď jednotlivé nahé, rourkovité 

 buňky nebo složeny jsou ze střední rourkovité buňky a z obalu 

 tenkých spirálně točených rourek t. zv. okornatění. I list>' 

 mohou míti podobné okornatění. Parožnatky nemají rodo- 

 změiiy. Pohlavní rozmnožovací ústroje, lišící se zcela od ostar- 

 ních rostlin mají dvoje, samčí antheridie a samicí oogonia (cy- 

 stokarpy). Význačné jest pravidelné umístění těchto rozmnr. 

 žovacích orgánů zvláště pro nrčité rody: u druhů jednodo- 



