Moiiog-rafická studie o českých parožiiatkácli. 



Prvoklíčková terminální buňka nad uzlinou rliizoidovou 

 segmentuje dolů několik buněk, z nichž hoření tvoří t. zy. 

 špičku prvoklíčku. Nejdolejší buňka z těchto šikmou přehrád- 

 kou rozdělí se nahoře v úzkou terčo vitou buňku, jež jest vý- 

 eliodiskeni vzrůstu vlastní rostliny parožnatkové, a v delší 

 buňku článkovou později těsně pod vlastním přeslenem prvo- 

 klíčku, ve které lze již pozorovati první zrnka chlorophyllóvá. 

 Terčovitá buňka vysune se na jedné straně poněkud z vlákna, 



s. 







r\ 



=® 







® 







Obr. 4.-9. Chara aspera. Postupný vývoj prvoklíčku. 



jež nám představuje dosavadní útvar prvoklíčku, a nabývá 

 tvaru zevně kulovitého. Tato buňka jest uzlinnou (k) rozdělu- 

 jící se ve dvě buňky (hl, hr) , z nichž vzniká přeslen prabuněk 

 listů první uzliny prvoklíčku (i^i, u^, u^ atd.) a uvnitř zbytky 

 dvou původních uzlinných buněk {cl, cr). 



1 zde platí vzorce pro vzrůst pupenu parožnatkového 

 (dle vyobrazení) stanovené Giesenhagenem : 



= cr + Ui + Ui + ^5 + ^h -^ cl-\- u-2 + ik + Ue -\- Us = 

 =: {cr + Cl) + (Ui + W2 + ^k + Ih + Ih + ^6 + 'W'7 + Wh. 



Dělení těchto dvou uzlinných buněk děje se značně 

 urychleně a buňka na místě prvního listu m v přední ^ásti ne- 



