26 I. Otakar John: 



body, umístěné na samém okraji buňky; upomíná to na obrázek i 

 v Schneiderově učebnici histologie, kde je popisován u smy- 

 slových buněk obojživelníků prsténec složený z tmavě se bar- 

 vících granulí, jenž objímá basi čípku smyslového, vynikají- 

 cího z buňky. Takovéto základy budoucího polštářku smyslové 

 brvy, basalního tělíska, najdeme ve všech větších pohárcích. 

 Na praeparátech úhoříků co možno nejmladších jeví basální 

 tělísko nejzřetelněji jednotlivé své složky a to v jednoduché 

 formě oproti starším pohárkům, (obr. 37.) 



Má tu v základě tvar jehlance, jenž basí svou leží v okon- 

 čení buňky a velice ostrou špičkou směřuje do středu buňky. 

 Velikost basalního tělíska podléhá značným změnám, od roz- 

 měrů nepatrných až asi do velikosti 2-6 ^. Při velkém zvětšení 

 pozorujeme, že se skládá vlastně ze dvou částí: Konec buňky 

 tvoří destička průměru někdy skoro rovného šířce horního 

 konce buňky. Na svých okrajích je zahnuta do vnitra buňky 

 a konce těchto okrajů jsou zakulacené, tak že destička vypadá 

 spise jako širší miska s nízkým, často tlustým okrajem. Upro- 

 střed této misky vztyčuje se jehlanec, jehož base buď právě 

 zapadá mezi ohnuté okraje destičky, nebo je často značně užší; 

 činí pak celé basální tělísko dojem hřebíčku se širokou hla- 

 vičkou. Zvětšením nejsilnějším zřetelně rozeznáme, že popsa- 

 ný jehlanec a k jeho basi přiléhající destička, nejsou jedním 

 tělískem, jak se na první pohled zdá; mezi oběma najdeme 

 světlý proužek, svědčící trochu tomu, co popsal již Fůrst ve 

 sluchovém aparátu {macula a crista acustica) zárodků loso- 

 sích. Na basální tělísko přisedá tu také zmíněná smyslová 

 brva, na mých preparátech zdánlivě jednoduchá, jež pokraču- 

 je do vnitra buňky v popsaný jehlanec, směřující špičkou k já- 

 dru. Proráží tak onu zdánlivou destičku, jež je vlastně prstén- 

 cem basi brvy objímající. Celé basální tělísko někdy nachází 

 se ve světlejší části plasmy, polokruhovitém dvůrku, a pouze 

 velice jemná špička, skoro vlákénko, vybíhá z něj do vnitra 

 buňky. Až sem dosahují tmavší pruhy endoplasmy, je-li tato 

 patrná v celé buňce, a v nich se špička jehlance ztrácí. Tato 

 tmavší vlákna endoplasmatická jsou asi totožná s tím, co na- 

 zývá Fůrst »'Wurzelfasern«, nebo »Haarwurzeln« smyslo- 

 vých brv, jež sledoval až k periferii buňky v dolní části její. 

 Dle mého zdání odpovídají vlákénka tato mitochondriím, leč 



