24 I- Otakar John: 



lišení plasmy v endo- a ektoplasmu. Tato barví se jasněji, vy- 

 plňujíc okraje a značněji horní část buňky.*) 



Jádro nachází se v tmavší endoplasmě. Nejen ekto- 

 plasma, ale i tato vykazují stejnou vláknitou strukturu, tudíž 

 probíhají fibrilly i nitrem buňky. Těžko však mluviti o ně- 

 jakých kanálcích — až na jedinou výjimku — jež se proplé- 

 tají plasmou a jsou naplněny barvícím se sekretem, jak Kol- 

 MER (11) se domnívá, a pokládá je za nějaký případ »tropho- 

 spong'ia«. Tu zajisté se jedná o intensivněji zbarvená, nebo 

 silnější plasmatická vlákna,, jež Kolmer sám popisuje; než 

 nemohu kritisovati toho, co snad zmíněný autor na svých pre- 

 parátech skutečně našel. — Endoplasma objímá na spodu já- 

 dro vrstvičkou různě silnou. Nad jádrem však tvoří větší 

 massu různé podoby. Nejčastěji jako pouhá vrstva tmavěji se 

 barvící. Na haematoxylinových preparátech bývá v podobě 

 jehlance, jenž jakoby sestával ze samých fibrill; dosahuje 

 svou špičkou až k vrcholu buňky. — 



Na svrchním pólu jádra setkáváme se zhusta se zají- 

 mavým zařízením, ovšem ne vždy jasně a zřetelně vystupují- 

 cím. Nad horním okrajem jádra nacházejí se totiž dvě kulo- 

 vité světlejší vakuolky, nebo dvůrky a v každém z nich je 

 uprostřed malé tělísko, velmi podobné centrosomu. Popsaný 

 zjev našel jsem jak na preparátech barvených železitým ka- 

 mencem, (obr. 35.), tak na jiných barvených methylenovou 

 modří; ale nejzřetelněji spatřil jsem jej na preparátu impreg- 

 novaném dle Apathyho methody (obr. 36.) . Vyskytování těchto 

 tělísek, uváděných pod názvem diplosom, ve smyslových buň- 

 kách různých orgánů (sluchu, čichu), je známo; pozorovali je 

 již O. Van der Stricht, Fůrst, Spee, Held, Kolmer. Hlavní 

 význam jich spočívá v tom, že týmiž badateli byl prokázán 

 jich vztah k zvláštnímu zakončení buňky, jež dále popíšeme. 



Smyslovou buňku okončuje strměla brva, přisedající na 



*) Nejspodnější ectoplasmatická část smyslové buňky, nachá- 

 zející se pod jádrem, bývá většinou po fixaci Flemingovou teku- 

 tinou silně vakuolisována: struktura plasmy tu činí dojem hrubě 

 pěnité hmoty a buňka zdá se vybíhati v četné niťovité výběžky. 

 Tyto útvary uváděné též v starší německé literatuře a vyskytující 

 se jen po některých fixážích s osmiem, pokládám rozhodně za ar- 

 tefakty. 



