o smysl, ústrojícli v postranuí soustavě mladých úhořů (monté). 15 



kostuíko v lakunovitém pletivu šVazeček nervových vláken, 

 opatřených dřeňovou pochvou; nerv vstupuje do káiiál- 

 ku otvůrkem v šupině kostní, popsaným jako typicky" pro 



vstup nervu od BODENSTEINA (6). :,•; 



Pokud se týká ohsahu kanálku, tedy nachází se dle popi- 

 su v luminu jeho zvláštní rozsolovitá hmota. Na prei^arátech 

 najdeme nanejv5\še velmi sporé zbytky při stěnách kanálku, 

 nasvědčující, že snad tu hj\a nějaká velice řídká vyloučeiiina. 

 Tekutina v kanálcích je jistě asi velmi řídká, svou koiieentrací 

 nepatrně odlišná od vody; jinak bychom si nesnadno vysvětlili 

 přítomnost nejrůznějších druhů Diatomaceí, jež můžeme 

 v kanálku někdy dosti hojně najíti. 



Vnitřní smyslové pohárky. 



Po tomto, ]3oněkud podrobnějším popisu skladby kanál- 

 ku můžeme konečně přistoupiti k popisu vlastního smyslové- 

 ho orgánu jDostranní čáry, pohárku smyslového, jak se jeví ve 



I svém plném rozvoji v kanálcích na hlavě. (Obr. 30. ) Podstatně 

 se neliší vůbec od vnějších pohárků na těle, neboť skládá se 



; rovněž ze dvou hlavních elementů: smyslových buněk a pod- 

 půrných. Než zmnožením těchto nabývá docela jiné podoby, 

 tak že zachovávajíce název »pohárek«, jenž výborně přiléhá 

 pro tak nazývané volné smyslové orgány na těle, činíme tak 

 pouze z ohledu na homologii obou orgánů. Další differenci- 



; ace doznává pohárek tím, že buňky jeho vzrůstajíce zřetelněji 

 V5'^kazují stavbu složitější, než v pohárcích volných; tím ne- 

 chceme říci, že detailů, jež dále uvedeme, buňky těchto pohár- 

 ků postrádají, nýbrž jsou pouze pro menší rozměry jich méně 

 patrný. A konečně na vnitřních pohárcích jsou mohutně vy- 

 vinuté útvary, jichž nenacházíme — aspoň v takové podobě — 



\ u pohárků vnějších. Jsou to smyslové brvy a »cu2)ulú fermi- 

 nalis«, útvar to významem svým homologický s otolithem. 



. Právě tyto dvě složky vnitřních pohárků to jsou, jež nejvíce 



: upomínají na sluchové orgány ryb a jež zavdaly příčinu již 



'F. E. ScHULTZEMu (12), Že je pokládal za orgány příbuzné; 

 jiní, na př. Bodenstein (6), mluvili tu o akcessorickém' slu- 

 chovém aparátu; kanečně chopili se myšlénky srovnávací 

 anatomie a embryologie a jmenujeme tu z četných badatelů 



