Monografická studie o českých parožnatkách. 15 



z jader v následiiiící vegetační periodě vegetativiiě rozmnožo- 

 vati. Podrobněji prostudoval Giesenhagen bambulky u Chara 

 aspera a jiných druhů (1. c. Untersuehungen p. 63 — 73.) a j. 

 Bambulky obyčejně bílé tvaru kulovitého jsou naplněny 

 v zimě velkým množstvím škrobovnách zrnek, jež dle vyše- 

 tření GriESENHAGENovÝcH vc všcch případech jím ohledaných 

 musí býti pokládány za modifikace nebo meta.morfosy, urči- 

 tých vegetativních orgánů. Obzvláštní tvar tvoří bambullry u 

 lolypeUopsis sieUigera, u kteréž vznikají krásné hvězdicovité 

 útvary, jejichž složení a význam byl rovněž Giesenhagenem 

 objasněn. 



Z bambulelv tvořících se na kořínkových vláknech rovněž 



I z napuchlých doleních lodyžních uzlin obsahujících množ- 

 : ství zásobních látek, zejména škrobových zrnek, u druhů pře- 



zimu jících V3"\dnují se podobné útvary prvoklíčkům, rozlišené 

 Pringsheimem (1. c. Ueber die Vorkeime etc.) větevné prvo- 



1 klíčky (Zweig-^^orkeime) a nahonohé větve (nacktfússige 



I Zweige) . 



Kořínková vlákna nelze ovšem srovnávati morfologicky 

 > kořeny cévnatých rostlin, nýbrž jen s jejich funkcí fysio- 



I logickou (přijímání potravy) a mechanickou (upevnění rost- 

 liny na dně vod). Pro systematiku nemají významu, neboť 



i jsou stejně jednoduše organisovány a nelze jich upotřebiti 



I k rozlišení druhů. Může se souditi z jejich stejného tvaru 



II všech forem parožnatek, že uchovaly se v původní podobě 

 y. ])i'atvaru parožnatek. 



C. Lo dy h a a li s ty. 



Vrcholová l)uiíka v uzlině prvoklíčkové, jež představuje 



I' vzrůstní bod, svým neobmezeným dělením dává vznik buii- 



káni, z nichž později veškerá rostlina (osa druhá) vytvoří 



^všechny své části. Tato vrcholová buňka (V) má podobu vy- 



ipouklou a po vytvoření primitivních listů uzliny prvoklíčkové 



dělí se ve dvě buňky (mladou vrcholovou r a spodní //). 



Spodní odděluje dolů opět rovnovážnými přehrádkami dvě 



;terčovité buňky, z nichž dolení (i) nedělící se dále, vzrůstá 



jdo délky a nazývá se článkovou a svrchní (A) uzlinnou. Člán- 



fkové (internodialní) buňky náleží u některých drnhn k nej- 



