16 II. Dr. Jan Vilhelin: 



větším buňkám v rostlinstvu vůbec, neboť bývají ^U — 2 mm 

 v průměru a dosahují délky 2 — 3 dm. Uzlinná (nodiální) dělí 

 se ve dvě buňky, jež oddělí dále obvodové buňky, z nichž 

 zase dalším dělením vznikají listy, okornatění, palistový vě- 

 nec a pravidelné větve v úžlabí listů, případně i nahonolié 

 větve a větevní prvoklícky. Poněvadž vzrůst buněk uzlin- ' 

 ných jest velice rychlý, jest přesné pozorování jednotlivých 

 buněk se dělících v uzlině dosti obtížné. 



Přesnější anatomii pupenu a uzlin, jako i jiné podrob- 

 nosti anatomické o okornatění a listech, podali zvláště Gie- 

 SENHAGEN, A.. Ernst a Z jclio školy ještě Kuczewski, Non-J 

 WEiLER, Arthur Muller, Adolf Witt a Ctha. Sluiter. 



Ctiesenhagenem (1. c. Untersuchungen etc, p. 59) sta- ■ 

 noven zákon vzrůstu pupenu parožnatkového, od něhož ne- 1 

 jsou dosud výjimky, tímto vzorcem: 



F = (v -f- o) 



= [v + (A- ^ i)], 



při čemž na pravé straně rovnice mladá vrcholová buňka 

 označená v dospívá zase v původní velké V a dále obnore- 

 ným buněčným dělením 



= (v + f/i) = [v + (/vi -^h)]. 



Vyvinutí celého pupenu z původní vrcholové Iniňky V 

 lze pak vyjádřiti vzorcem: 



V=^[V + (kn + i>, ) + (kn-1 + ^H-l) + + (Ai + /i) + ( A- + 0). '' 



Všeobecně platný zákon o dělení pupenových uzlin pa- 

 rožnatek stanovil Giesenhagen tímto výrazem: 



K = hr -\- hl 



= {cr-\-Ui-^ih^ . . . -{-i{.2„-\) + {cI-\-u-2'i-iu-\- +''2» )• 



při čemž hr a hl jsou druhotné uzlinné buňky, v něž se roz- 

 dělí původní uzlinná buňka, z nichž v uzlině dalším dělením! 

 vznikají obvodové buňky, označené u-^, u.. atd. Z těchto t 

 buněk později v^^vinují se listy, okornatění lodyžní, palistový 

 věnec, pravidelné větve lížlabní: cr a cl jsou zbytky druhot- 

 ných uzlinných buněk jdo oddělení buněk z jejich olivodu. 



